304 A. Blytt. 



meget store Sprang i Udbredelsen i de øvrige Dele af 

 vor Halvø, enkelte lige op til Nordland og Finmarken. 

 Dersom man paa Kartet drager en Linie fra Sydspid- 

 sen af Folgefon mod Nordøst, vil denne Linie skjære Fæ- 

 munsøen. Alle Fjelde søndenfor denne Linie, selv saa 

 høie Toppe som Gausta, Norefjeld, SynesfjeM og Sølen, 

 have en fattig og ensformet Flora, som væsentlig bestaar 

 af de samnu 5 indifferente Arter, der taale Klimatet paa 

 Kysten i Bergens Stift. I disse samme Egne sydom hin 

 tænkte Linie tindes hist og her enkelte Kystplanter spredt 

 og sparsomt, især i Kystegnene samt i de subalpine Trakter 

 paa fugtige Steder og paa haardt fast Underlag (saaledes i 

 øvre Theiemarken, Numedal, i de subalpine Skovegne ved 

 Christiania, i Hurdalen, Solør, Odalen og Vermélandj; men 

 noidenfor den tænkte Linie fludes østom Fjeldryggen ikke en 

 eneste, og det er netop nordenfor hin Linie, at de før omtalte 

 Kolonier af sjeldne Fjeldplanter optræde Ligeledes ves'en- 

 fjelds: hvor vi finde spredte Kystplanter i de subalpine Egne, 

 er Fjeldfloraen, endog paa Skiferne, fattig (f. Ex. i Vik i Sogn, 

 paa Kjølen i Throndhjems Stift og i Lofoten); hvor Kyst- 

 planterne mangle, bliver Fjeldfloraen rigere (f. Ex. i Øifjord 

 i Hardanger, i Urland, Salten o. s. v.). 



Vi have altsaa seet, at vore almindeligst udbredte 

 Arter ere indifferente ligeoverfor Klimatets Afvigelser, at 

 de sjeldne dels foretrække de kontinentale, dels de insulare 

 Egne af vort Land, at de kontinentale Arter i Regelen ynde et 

 løst og tørt Underlag, medens de insulærc gjerne foretrække 

 en fast eller fügtig Bund og endelig, at dor er mærkelige 

 Sprang baadc i Udbredcl sen ai' de kontinentale 

 og in sn lære Arter. 



Naar vi ville forklare disse Sprang, staa vi foran 



