Indvandringen af Norges Flora. 307 



Frø ligge i tusindvis i Jorden og vente paa en gunstig 

 Leilighed til at spire. Vi vide, at Mennesket stundom til 

 fjerne Egne kan indføre, frivillig eller ufrivillig, Arter, som 

 kunne vinde uhyre Udbredelse paa de indfødte Arters 

 Bekostning. Men dertil fordres utvivlsoint enten Masser af Frø 

 eller ganske særlig gunstige Forhold, og et enkelt eller nogle faa 

 Frø, som tilfældigvis ved Fugle, Havstrømme eller paa 

 andre Maader indføres til et Land, som allerede har en Flora, 

 maa uimodsigelig have yderst liden Udsigt til at kunne 

 voxe og udbrede sig videre. Dette sees bedst paa Ballast- 

 pladse, hvor en Mængde fremmede Arter indføres; disse 

 holde sig i Regelen ikke, selv om deres Frø modnes; 

 og kommer man efter nogle Aars Forløb tilbage, ere de 

 gjerne afløste af andre senere indførte Arter. Saadanne 

 Arter blive derfor hellerikke optagne i et Lands Flora. 

 Anderledes er det med mange ved Kulturen indførte 

 Ugræs. Disse, som i Regelen ere enaarige, beskyttes 

 mod de indfødte fleraarige Arter ved den aarlige 

 Omspadning og Ompløining af Jorden, hvorved de fler- 

 aarige Arter ødelægges. Overlod vi vore Ågre og Haver 

 til sig selv, skulde udentvivl de fleste indførte Ugræs snart 

 forsvinde ; saadanne Arter som Triticum repens, Cirsium 

 arvense og andre vilde utvivlsomt snart fortrænge dem. 



Vi tør derfor antage følgende: det kan ikke negtes 

 at en eller anden Planteart en sjelden Gang uden Menne- 

 skets Medvirkning med Et kan vandre over store Stræk- 

 ninger, og at saadanne Transporter gjennem Tidernes Løb 

 maa kunne føre snart en, snart en anden Art selv til fjerne 

 oceaniske Øer, men naar Talen er om hele Plantesamfund, saa- 



