Indvandringeo af Norges Flora. 309 



Men Sagen bliver lei begribelig, dersom vi antage, at vört 

 Klima siden Istiden har undergaaet sæculære For- 

 ami i i ii ger, at det til visse Tider har været fu g tigere 

 til andre tor r e r e Naar en fugtig Tid atløser en tør, maa 

 de kontinentale Arter blive sjeldnere, og naar en tør Tid 

 afløser en fugtig. maa der dannes Sprang i Udbredelsen 

 af de Arter, som elske Fugtighed; og under saadanne Vex- 

 linger i Klimatet ville de indifferente Arter stadig erobre 

 mere og mere Plads, vor Flora blive mere og mere 

 ensformet. 



De store S pr angi Arternes Udbredclse tyde da pa a 

 en større Udbredelse i s v un due Tider. Den rige 

 og ai\exlende Vegetation paa Giimmerskiferne, i de løv- 

 skovklædte Urer, paa Silurformationen, paa Gruset og Kalken 

 maa være Rester af gamle Vegetationer, Minder fra svundne 

 Tider, da alle di^se Planter vare langt hyppigere, da Havet 

 ikke havde den store Indflydelse, som det senere fik, da 

 Klimatet var af en udpræget kontinental Charakter; og 

 ligeledes maa den spredte Forekomst af Kystplanter tyde 

 paa Tider, som vare langt fugtigere end Nutiden, da alt- 

 saa disse Planter havde en større Udbredelse end i vore Dage. 



Man vil ber maaske spørge: har man Ret til at an- 

 tage, at en Plante, som nu er knyttet til et bestemt Un- 

 derlag, ikke allid har været knyttet til det samme Under- 

 lag? Ilvau berettiger til at tio, at de Fjeldplanter, som 

 vi nu kun finde paa Giimmerskiferne, engang kunne have 

 voxet ogsaa paa andre Bergarier, eller at de Arter, som 

 ere eiendommelige for Kalken og Lerskiferne, engang kunne 

 have voxet paa Gneis og Granit? 



