In (i van drin gen af Norges Flora. 343 



I det Folgende skal nu forsoges en Del Antydninger 

 til vor Floras Indvaildlingskistorie. 



Vende vi os først til den ark t i ske Flora, da kan 

 det bevises, at den engang har været udbredt lige til 

 Skandinaviens sydligste Dele. Thi den svenske 

 Geolog Nathorst har i Skånes glaciale Ferskvandsler og 

 (sammen med Prof. Steenslrup) i Leret under de danske 

 Skovmoser paavist Rester af Dryas octopetala, Salix reticu- 

 lata, S. polaris, S. herbacea og Betula nana. Alle disse 

 Planter ere arktiske. I vore Dage voxer ingen af dem i 

 Skåne og Sjælland. Salix polaris er endog en af vore mest 

 udprægede Høifjeldsplanter og har store Sprang i sin Ud- 

 bredelse. Vi gjenfinde endvidere netop to af de Arter, som 

 ved sin Hyppighed især udmærke Dryasformationen. At 

 disse Arter engang virkelig have voxet i Skåne og Sjælland 

 kan ikke betvivles*). Men deraf følger ogsaa, at Dryas- 

 formationen i sin Helhed dengang havde en langt større 

 Udbredelse end i vore Dage, og at saaledes lange Trans- 

 porter ere unødvendige, naar vi ville forklare Spran- 

 gene i de arktiske Planters Udbredelse paa vor Halvø. 



Dernæst beviser Nathorst's Fund i Skåne, at den 

 arktiske Flora var her før alle de andre. Thi de 

 glaciale Ferskvandslerer, hvori de arktiske Planterester 

 findes, optræde paa sine Steder interglacialt, det vil sige 

 hvilende paa og dækkede af Glacialgrus, hvoraf altsaa føl- 

 ger, at denne Flora var den første, som bedækkede det 

 for Isen blottede Land. Dengang da Yoldialeret afsattes, 

 havde Skandinavien (if. Torell) et Klima, som var 



*) Cfr. Nathorst in Öfv. af Kgl, Vet, Ak. Fürh. 1^73 n. 6. Lunds 

 Univ, Arsskr. 1870 tom. VIT. F. W. C. Areschoug iu Bot. Not. 

 1871 p. 3. 



N. Mag', l'. Xaturvsk. XXI. 4. 24 



