344 A. Blytt 



koldere end Finmarkens, Islands og Syl grønlands, et Klima, 

 som lignede Parryøernes, Mellevillebays ogSpits- 

 b er gen s nuværende. Na ar vi undersøge, hvor vor alpine 

 Skiferflora hører hjemme, se vi ogsaa snart, at den er 

 af en udpræget arktisk Charakter og at den viser 

 en paafaidende Lighed med Spitsbergens og Noidgrønlands. 



Enkelte Geologer have i senere Tider troet at finde Be- 

 viser for, at Istiden var afbrudt af Perioder, hvorunder 

 Bræerne tråk sig tilbage for atter senere at voxe*). Dersom 

 dette var Tilfældet, da viser det maaske, at tørre og fugtige Ti- 

 der vexlede allerede under Istiden. Thi mellemRegntider 

 oglstider maa herske etSlægtskab. Regn bliver om 

 Vinteren til Sne og Is. Da Havet er Kilden ikke alene til 

 Regn men ogsaa til Sne og Is, maa de fugtige Havvinde nære 

 en Indlandsis langt rigeligere end tørre Landvinde. Saasnart 

 Temperaturen falder under Frysepunktet, vil Is og Sne dannes, 

 enten der er 2 eller 30 Graders Kulde, og derfor ville Vintere 

 med nogle faa Graders Frost være ligesaa gunstige for Bræer- 

 nes Vext som Vintere med den strengeste Kulde. Da Solens 

 Magt er mindre og Luften fugtigere iskyfulde Kystidimater, 

 maa Smeltningen og Sneens Fordampning gaa langsommere for 

 sig. Det er derfor neppe nødvendigt at antage, at Istiden 

 foraarsagedes af en streng Kulde, men det synes rimeligere, 

 at Istidens Klima var af en insulær Charakter. 



Den arktiske Flo ra ynder derimod kontinentale 

 Egne. Den skyr Kysten. DetKlima, som bragte Bræerne til at 

 voxe, var snndsynligvis ugunstigt for saadanne Planter Men 

 dersom man antager, at der efter den fugt ige Istid fulgte 

 en tørrere Periode med strengere Vintere og varmere Som- 



*) Gir. J. Geikie: the Great [ce Age p, 351— 858 



