Beregning af et fast Legemes specifike Vægt. 369 



Den største Kilde til Feil er Temperaturforandring i 

 Vægtbjælken. Det er derfor hensigtsmæssigt efter Veiningen 

 i Våndet at tage Legemet ud, tørre samme omhyggeligt og 

 derpaa gjentage den første Veining i Luften; man benytter 

 da Middeltallet af de to Veininger i Luften. Er en Tem- 

 peraturforandring i Vægtbjælken, hvorved den ene Arm 

 udvides mere end den anden, stadig fremadskridende, så 

 vil herved ved ligestore Tidsmellemrum mellem hver Vei- 

 ning, denne Feilkilde blive elimineret. Men medens denne 

 jævne Fremskrideu af Temperaturforandringen med Sand- 

 synlighed kan forudsættes, når Tiden mellem hver to på 

 hinanden følgende Veininger er kort, således som ved al- 

 mindelige Veininger i Luften, taber denne Forudsætning 

 meget af sin Vægt ved den her omhandlede Slags Veininger, 

 hvor Mellemrummet mellem hver Veining bliver så stort 

 på Grund af den nødvendige Udkogning og derpå følgende 

 Afkjøling af Våndet før enhver Veining. En Feil af l ^ mgr eller 

 endog derover kan derfor her let begaaes ved Bestemmelsen 

 af det undersøgte Legemes Vægttab i Vand. 



Bestemmelsen af den specifike Vægt bliver selvfølgelig 

 mere usikkert, naar det undersøgte Legeme er lidet. 



Nedenfor meddeles nogle efter min Anmodning af Ju- 

 stesdirektør Arndtsen i disse Dage foretagne Veininger for 

 at bestemme forskjellige Guldmynters specifike Vægt. 



Mynterne bleve først omhyggelig rensede ved at koges 

 i Spiritus, og derefter lufttørrede. Til deres Ophængning 

 i Vand indrettedes en fin Platinatråd, der bar et Net af 

 Sølvtråd således konstrueret, at et større Antal Mynter kunde 

 ophænges i samme uden at berøre hinanden. Nettet blev 

 først tomt ophængt i Vand i en Platinaskål, Våndet bragt 

 i Kog og derefter afkjølet. Platinaskålen anbragtes på et fast 



