376 Dr. 0. J. Broch. 



af 0,5 pro mille, hvortil svarer en Afvigelse i den specifike 

 Vægt af 0,0093. 



En sådan Kontrol med at Tolerancegrændsen for Fin- 

 heden ikke misbruges, enten med HeDsigt eller som Følge 

 af Mangler ved Myntværkstederne, er ønskelig for disse 

 sidstes Ære. Thi Beskyldninger have endnu i den nyeste 

 Tid været fremkastede om at enkelte Myntværksteder leve- 

 rede Mynter af gjennemsnitlig for lav Finhed. Således blev 

 det under Debatten i den tydske Rigsdag Høsten 1871 

 påstået at Berliner-Mynten ved anstillede omfattende Under- 

 søgelser af for største Delen nye 20-Frankstykker havde 

 fundet at den gjennemsnitlige Finhed af disse kun var 

 0,899 istedetfor 0,900. (See min Brochure „Om den nye 

 tydske Myntlov" pag. 22). Dette er senere søgt modbevist 

 af den bekjendte Schweizer Feer-Herzog, som lod anstille 

 omfattende kemiske Analyser med nyere franske Guldmynter. 

 Men det vilde med langt større Lethed været godtgjort, 

 hvorledes Forholdet i saa Henseende var, ved Undersøgelser 

 af disse Mynters specifike Vægt 



Hvad det herved kommer an på er som Sammenlignings- 

 -Typer at have et passende Antal Mynter af meget nøiagtig 

 normal Finhed, ~\ og Hovedsagen herved er atter at disse 

 Typer ved alle Myntværksteder stemme overens, d. e. 

 have nøiagtig den samme specifike Vægt. 



Vanskeligheden ved at tilveiebringe absolut reent Vand 

 falder ved Vægtsammenligninger i det identiske Vand bort. 

 Haves blot Normal-Mynter af samme specifike Vægt, vil 

 det aldeles ingen Indfiydelse have om der ved de forskjel- 

 lige Myntværksteder og til forskjellige Tider benyttes Vand 

 af noget forskjellig Renhed. 



En Indvending, som endnu kunde gjøres mod Pålide- 



