5 



osadě Těšín řečené u Libějic, též v Prachensku. Není pochyby, že 

 býval i na sněmích a v jiných pracech občanských že se účastníval. 

 Sám zajisté vypravuje, že se mu 1. 1580 „dostalo býti v jednom při 

 velikých paních, k jisté práci volených, sjití", a že s nimi tu vážnou 

 měl rozmluvu o předpovědech básnivých. 



V dobu úřadování Záhrobského připadají dva veliké ohně, kte- 

 rýmiž Klatovy strašně byly postiženy, totiž dne 12. máje 1579 a dne 

 22. máje 1580. Záhrobský sám živým spůsobem záhubu tu vypisuje. 

 Popsání jeho co ukázku slohu tuto klademe. Komu povědom Boc- 

 cacciův popis moru florentinského, ten na spůsob básníka vlaského 

 bezděky upomínán bude, čta vypravování Záhrobského. 



„Nebyl-liž jest tu onen, kterýž městu Ninive, jda skrze ně, nepo- 

 lepší-li se, strašlivé zahynutí předpovídal, Jonáš prorok, aneb k němu 

 podobný? Považme, prosím, odkud jest vyšel! Začav hned od samého poje 

 k veychodu slunce, nejveyš nápadně dolův k městu hnal se na všecko 

 a skrze všecko město, i s předměstím po větru ležícím, až zase do sa- 

 mého pole k západu slunce, že již dále, s čím by se potkal, nic nebylo, 

 spalujíc samých v městě i v předměstí domův a dvorův do tří set a v nich 

 všeliké lidské, co kdo více neb méně měl, statky, též množství jiného 

 stavení s štěpnicemi, chmelnicemi, co toho mezi stavením bylo. Přišly ku 

 pádu pevné věže, bašty, brány, obilnice starého obilí, kdo ví od kterých 

 časův nachovaného s mnohým počtem. Též dít ohrady městské a jiné ná- 

 kladné toho pomezního města (načež bylo někdy proč líbezně pohleděti) 

 klenutí, okrasy a pevnosti. Zvláště pak ta Fpanilá, v nově pro stráž města 

 vystavená, krovem mědí pobitým bezpečně opatřená věže, vnitř pod tím 

 měděným krovem pod samau makovicí (sám Pan Bůh ví, kudy a jak se tam 

 oheň dostal) se zapálivši, se zvony, hodinami a vším, co vnitř bylo, svau 

 zkázu vzala. Též zvony při kostele, s bašty shořelé spadavše, se po- 

 tlaukly. Pomina pak jiných mnohých, i obecních i obzvláštních věcí zkázy 

 vyčítati, není i tento pád malého podivení, že ne samým tím hořením, 

 ale na velikém díle zdí se zvrácením, sklepův a štítův padáním (tak že 

 z řídká kde zdi v celosti zůstaly) vlastní toho města podstata (kromě 

 kostela, rathauzu a několika domův) jest vyvrácena. Toho pak já nevím 

 jak zjistiti a zač položiti, což se od těch, kteříž spatřovali, slyší, že by 

 se plameny na kusy trhati a, z jednoho místa a stavení na jiné přenášejíc, 

 zapalovati měly. Mezi kterýmžto tak nesmírně náhlým toho města po- 

 jednau všudy naskrze hořením (žalostivá věc!) ne malý počet obojího po- 

 hlaví lidí, že ujíti a sobě sami ani jiní jim pomoci nemohli, bolestně díl 

 uhořeli, díl se zadusili, čí sau ty nebožátka pokutu trpěli? Jakož pak 



s obou stran potažené dolů visí. Nad tím muž, v žluté župičce s výložky 

 a pintou v póly opásaný, modré barvy, maje na hlavě věnec žlutý břečta- 

 nový a držíc v pravé ruce dvě střelky, v levé roh jelení, jako ve štítu, se 

 šesti parůžkyj až po kolena vyniká." Vše to dle zprávy, kterou s námi pan 

 dvorní sekretář A. Rybička laskavě sdělil. 



