k přímluvě Maximiliana falckraběte na Rýně reskriptem daným ve 

 Vídni dne 18. máje 1625 obdržel perdon, aby zůstal při svém statku 

 a všelikých právích, jež pro účastenství v povstání tehdejším byl 

 propadl. *) 



Drama Heli zevnitř vyniká tím, že proti obecnému spůsobu 

 tehdejších skladatelův nemá žádného prologu ani epilogu, a ovšem 

 pak žádných argumentů v, a již tím se zbližuje dramatickým skládáním 

 novějším; nad to pak projevuje důkladnou obeznalost v dramatické 

 literatuře antické. Známý děj biblický rozdělen jest na pět aktů. 

 Zauzlení jest nenucené, ač ovšem prosto všeho honění se po effektu. 

 Vážnost postupu celkového velmi místně mírněna jest výjevy z života 

 obecného, druhdy velmi drasticky podanými. Dialog všude k věci 

 jest přiměřený. Někdy slovo stihá se slovem, tak že promluva je- 

 dnoho a odpověď druhého ráz za rázem po sobě jdou. Nikde téměř 

 skladatel nezabíhá v plané moralisování, ačkoli se mu nevyhýbá, tak 

 že pravá míra nikde značně porušena není. Rým jest lehký, dosti 

 správný a vždy bez ujmy jasnosti. Spůsob mluvy, kde toho koli děj 

 požaduje, bére na se promyšlenou, ba někdy až vznešenou opravdo- 

 vost; obraty myšlének nejednou překvapují důvtipností svou. Do textu 

 dvě písně s nápěvem sou vloženy (akt III., se. 4.). 



Z krátká, Záhrobského „Heli" mezi dramaty XVI. věku zaujímá 

 vyniklé, neřku-li popřední místo, a objevení jeho pravým jest oboha- 

 cením slovesnosti střednodobé. 



Jiný spisovatel XVI. věku, jehož jméno posud bylo neznámo, 

 jest Phasianus čiFazian. Byl knězem a počátečně žil v Praze, 

 ale zabrav se v učení arianské, proto z Prahy, jakož Bratří v Obraně 

 kancionálu (1588 str. 164) napsali, „uflaurati musit". Na to odebral 

 se do Moravy, i jal se přáteliti s kn. Bartošem z Bíliny. Stalo se 

 to před rokem 1544; neboť ve spise t. r. vyšlém Br. Michalec viní 

 Bartoše, že prý drží „s Novokřtenci, s Kalencem a Fazianem i s Ariany." 

 Tehda vůbec arianismus na Moravě rozmáhati se počínal. Byliť z něho 

 1. 1545 viněni nejen Bartoš, ale i Ondřej, farář ve Znorově, a Matouš 

 Křižanovský, farář v Dřevohosticích, téhož roku složil traktátec smyslu 

 čistě arianského. Fazian některou dobu zůstával v Prostějově a tam 

 vydal píseň nějakou proti Bratřím, kterým prý „všech časů nepří- 

 telem a utrhačem býti hledět". Ale brzo Prostějov opustiti byl nucen, 

 „když psaní z Čech po něm šta, kteráž ho i z té obce pudila, což 

 mu vše" (jak Bratří 1. 1588 uvozují) „ty Časy, před léty čtyřiceti 



*) Podle zprávy pana A. Rybičky, 



