8 



a některým, pěkně vyzpíval onen Kašpar Bakalář." Pamfletista 

 tento byl rodič domažlický a hodnosti bakalářské dosáhl v Praze 

 1. 1539. Píseň Fazianovu později »Mládežka", čili jak mu Bratří 

 se vztahem k Ležkovi*) převzděli, „Mladležka zglozoval". Bratří 

 připomínají, že i Kašparovu „píseň, jednu i druhau, také by ti měli 

 dáti vytisknauti, kteří tuto Fazianovu s tím nepravdomluvným titulem 

 (t. na pohanění Bratřím) v nově vytisknauti dali". 



Glossator písně Fazianovy, podle vší podobnosti, byl Pražan 

 Jiřík Mládečka, kterýž po vysvěcení ve Vlaších, 1. 1547 na 4 léta 

 za kaplana dán byl do Klatov. Potom přišel do Čáslavě a odtud po- 

 volán k faře na Náměti v Kutné Hoře. L. 1560 pohádal se s tamním 

 děkanem Benediktem, tak že 1561 Horu opustiti musil, načež přijal 

 faru v Křečhoři a odtud s děkanem dále bojoval, broje proti učení 

 jeho kalvinskému. Není nepodobné, že později ostří svého péra 

 obrátil i proti Bratřím, v nauce tehda už velmi ku kalvinismu sblíže- 

 ným, zglossovav hanlivou na ně písničku Fazianovu. 



Fazian mimo to složil ještě jednu píseň: „Pozdvihniž se, ó můj 

 člověče", obsahující v sobě povzbuzení k hříšníkovi, aby hřešiti přestal 

 a na pokání se dal. O původství jeho svědčí akrostich „Phasianus". 

 Otištěna jest v kancionále, 1. 1559 od J. Günthera v Holomouci vy- 

 daném (1. 421). 



K závěrce připomenu Jana Zajíce z Hazmburka a na 

 Budyni, pána českého, 1. 1553 zemřelého, jenž několik měsícův 

 před smrtí svou některé paměti své českým jazykem sepsal a ve 

 skvostné úpravě, s obrazy, tehdejšímu vladaři království českého, arci- 

 knížeti Ferdinandovi, je věnoval. Rukopis ten podnes chová se v cis. 

 dvorské bibliothéce vídenské. Pan Jan líčí tu tři rány, kterýmiž byl 

 stižen, totiž těžkou svou nemoc do velkonoc 1. 1551 trvalou, úmrtí 

 manželky své Markéty z Münsterberka (24. července 1551) a pohřeb 

 její, pak výbuch prachárny, kterým část zámku budyňského ve zří- 

 ceniny byla obrácena (15. července 1551). Před tím i po tom vypi- 

 suje „komedii a sarmacii neb tragedii, jakož i turnej 

 ku podobenství toho úhlavního a dědičného nepřítele 

 křesťanského Turka, jak zachází s nebohými bratry na- 

 šimi." Tragedie ta s velikým nákladem dne 27. pros. 1552 v pří- 

 tomnosti četného panstva v Budyni provozována. 



O pamětech pána Zajíce již Balbin vědomost měl a Palacký 

 krátkou o nich zprávu vložil do diplomatáře musejního. Nicméně 



*) Viz Rukovět k dějinám lit. české I. str. 427 (Vít z Krupé). 



