128 



13. 



Chronograf vrchobřeznický se zvláštním vzhledem k ob- 

 saženému v něm vylíčení nejstarších dějin českých. 



Četl ministr m. si. Jos. Jireček, dne 10. února 1879. 



V Šafaříkově pozůstalosti nalézá se rukopis srbský, jehož nej- 

 větší část zaujímá chronograf. Psán jest na bavlněném papíře v 4°, 

 12*5 cm. zšíří a 18*3 cm. zvýší, o 337 listech. O původci jeho 

 určitá se čte zpráva na 1. 329 b , jenž zní: Vs-lě'to ot-sitvoré- 

 niasve'ta f 3pHH. (7158), indiktión .í. (2), krúgi slincu .hi. 

 (18) a luny .£■. (14), temelioni .3. (7), epah'ta .a. (1). A ot- 

 rožďstva Kristova ř ařii. (1650) měseca maj .r.(3). Pri-hramu 

 svetye i jédinosuštnye trojce. Vi>-měste zovómě Vri- 

 hobrez'nica blíži města Ple'vlja u Her'cegoviny. Vi- 

 vtóroělěto caťstvasurtani Meh' medová. Pisavii-žesíi 

 letopise i-mnogopotrudí v-sesxbyráe ot-mnogyhilět o- 

 pisacT&mnógogrě'šnyi ^miKhoi Bezini (GavriiHinokx)oti- 

 čistvom-že ot-Stefanja Poljá, é-že jests meždorěčie 

 tar'skoe í pívskoe." Jednostejnou rukou zpořízen jest veškeren 

 text mimo rejstřík (Skazánie glaviznanrt, éže sídrEžita sie sibránie 

 1. 1 — 4) a krátké letopisy ku konci (Skazánie vi-kratce o-srbbskyhi 

 gospodah, 1. 330 — 337); obě ty dvě části projevují jedno písmo. Nad- 

 pisy hlav, označení nadsloupcová a porůznu jednotlivá písmena pro- 

 vedená rumělkou, venkoncem, i v částech vůbec druhou rukou psaných, 

 jsou jednostejný.*) 



Na listech 5—301 obsažen jest chronograf, jenž se podstatně 

 liší od jiných chronografův ruských i jihoslovanských, jakož je známe 

 z díla Andreja Popova : Offeopi xpoHorpa$OBs pyccKOfi pe;a;aKii,iÉ (dva 

 díly, Moskva 1866 a 1869) i přidaného k němu IfeóopHHKa CJiaBaH- 

 cehxi h pyccKHxi co^raemĚ h CTaTeĚ, BHeceHHHxt b^ xpoHorpa$H 



*) Ku konci minulého století se rukopis ten stal majetkem kláštera Tronoše. 

 Zdá se, že jej tam přenesl archimandrita Mojsij, jenž, jsa Hercegovec 

 „ot-Ljubinja gráda", klášter ten po 27 let spravoval a dne 23. listopadu 

 1787 zemřel. V Tronoši se ještě 1790—1793 veň zapsal tamní archimandrita 

 Stefan Joannovič, nazývaje jej „starostavnikem" . L. 1791 celý rukopis pro- 

 čten od kapitána Nikolaje Vojnoviée v Mitrovici. Později stal se majetkem 

 jistého Ioanna Herbesovice a pak prof, Magaraševiče (r. 1830), z jehož po- 

 zůstalosti jej získal P. J. Šafařík. 



