165 



v Načeraci, dne 20. máje pro něho poslali povozy přestěhovací. Před 

 installací smluvil se s ním primátor Jan Herzáně o deputát jemu od 

 obce povinný, a zůstali na tom, že obec děkanu každého roku od- 

 váděti bude 75 kop gr. č., na kuchyni a koření 3 k. 30 gr., 12 sudů 

 piva, 6 korců pšenice, 25 korců žita, 10 korců ječmene, 3 korce hrachu, 

 20 korců ovsa, 120 žejdlíků másla, 2 bečky soli, k masopostu vepře, 

 k postu džber kaprů a kámen loje. 



Nový děkan pro důležitý úřad svůj výtečnou jevil spůsobilost, 

 jsa dobrého srdce, důvtipné mysli, rozvážný a v povolání svém hor- 

 livý. Při církevních slavnostech zavedl obyčeje, které lid k obřadům 

 katolickým příjemně poutati mohly. O slavnosti vzkříšení na bílou 

 sobotu konával slavný průvod po městě, při čemž dětem ořechy a 

 oplatky rozhazovány byly; o božím těle konšelům a starším, když 

 velebnou svátost provázeli, svěcené věnce kladl na hlavy. Velkou 

 péči měl o to, aby děkanský kostel sv. Bartoloměje, který z nedo- 

 statku oprav valně scházel, před záhubou uchráněn byl. Proto ne- 

 přestával naléhati u městské rady, až kostelní krov aspoň šindelem 

 dala pobiti, aby krokve nehnily a klenutí nezamokalo. Vida pak chu- 

 dobu obce, neustálým ubytováním vojska zemdlené, dal rozbitá okna 

 kostelní na vlastní náklad spraviti. Důstojnost chrámu v té míře byla 

 mu na srdci, že, když v máji r. 1633 židovský výrostek, Machl Pacovský, 

 z domu svého otce ke zdem chrámovým střelil, děkan ho dal v šat- 

 lavu uvrci do své vůle. Též o chudé žáky měl kněz Hofmann něžnou 

 péči a při konšelích vymohl, že jim třikráte v témdni strojeny byly 

 obědy. Co pilný dozorce školní to spůsobil, že koncem července od 

 městské rady napomenut byl kantor školní Vavřinec Metzer, aby 

 v povinnosti při chrámu Páně a cvičení mládeže pilnější byl ; zároveň 

 zakázány všechny pokoutní školy. 



Velkou zásluhu získal sobě kněz Hofmann v čase moru, který 

 již v lednu r. 1633 v městě se objevil, však teprve v jeseni onoho 

 roku nejvyššího stupně dosáhl. Dne 2. září zaslal děkan psané arti- 

 kule o tom, kterak by se městský lid v tom zarmouceném čase za- 

 chovati měl. Jimi napomínal, aby se všichni modlili k Bohu, v šenkovních 

 domích žraní, povykův a rozpustilostí se nedopouštěli. „A poněvadž Bůh 

 nás válkou, neúrodou a morem tresce, tedy bude o poledni každého 

 dne prostředním zvonem zvoněno, a kdekoliv koho to vyzvánění za- 

 stihne, ať nikdo se nestydí kleknouti a se modliti". Dále aby křesťané 

 mezi židy, kteří ten mor do města zavlékli, nechodili, od nich nic 

 nekupovali, zvláště masa; prádlo židovské aby nikdo nepral. Nikdo 

 nemá choditi do domů, kde na hlízy stůní, ani sedati u nemocných 



