166 



při smradu a puchu; umrlé aby nemyli ani nepářili, poněvadž z takové 

 páry nejvíce nákazy pochází; šaty a peřiny po nemocných aby se 

 vynesly pod krovy na vítr ; doma se má každý čistotně chovati, často 

 vykuřovati; umrlí mají co nejdříve zabedněni a na hřbitov vyneseni 

 býti buď z rána neb z večera při chladu ; hrobníkům zakázáno, mrtvé 

 u hrobu odhražovati, po nich šatů a kloců přijímati a ve svých pří- 

 bytcích na věži vyvěšovati. Jiné artikule zapovídaly vytápění obecní 

 lázně, prodávání teplého chleba i chování svinského dobytka. 



To vše bylo pak bez odkladu vší obci před radnicí shromážděné 

 čteno s napomenutím, poněvadž proti moru není lékařství, a kdožkoli 

 ho dostane, rychle zadušen bývá: tedy nikdo nemá tak hovadským 

 býti, aby se nákazy nešetřil. Potom dne 19. září na žalobu děkanovu, 

 že mnozí jemu i hrobařům lají, poněvadž na hřbitově odhražování 

 mrtvých nedopouštějí, potrestány tři sousedky buď pranýřem, bud 

 vězením v „dusíku" a pokutou k záduší. 



Jinak se kněz Hofmann, jsa muž dobrý, za urážky nemstil. 

 V dubnu 1633 radní Jan Krška, bakalář, pozval ho k sobě na dobrého 

 kapouna, ale předložil mu utopenou krůtu, která tři dni v studnici 

 ležela. Ač pak děkan, vida že pán a paní nejedí, něco málo z toho 

 požil, přece z takové mrchy dostal zimnici, a stěžoval si proto u městské 

 rady; však dal se od konšelů uprositi, aby toho do veřejnosti ne- 

 pouštěl a u pana arcibiskupa na to nežaloval, z čehož by městu jen 

 posměch a potupa vzešly. 



Obec Kolínská přicházela pro vychovávání vojenského lidu, 

 který v době válečné u velikém počtu neustále městem přecházel, 

 ve veliké útraty, jakož v létech 1631 — 1633 do 46.000 zlatých na to 

 vydala. Není divu, že pak jiným povinnostem nečinila zadost a že 

 děkanu smluvené platy a depu táty řádně neodváděla. Kněz Hofmann 

 pro to obec nehrdlil, uznávaje obtížnost její; leč konečně pomýšlel 

 přec na pokojnější bydlo. S městem Kolínem trpěl ještě 19. srpna 

 r. 1634, kdež Sašové v síle 450 mužů pod rytmistrem Herderem přes 

 Labe trhli k městu; měšťané, nemajíce, čím by se bránili, všichni 

 opustili město a potom celých sedm neděl v odlehlejších městech a 

 všech se zdržovali, kdežto Sašové prázdné město vydrancovali, vy- 

 pálili a do 40.000 zlatých škody sdělali,. Kněz Hofmann té doby dlel 

 as u své dcery Doroty v Jaroměři, která právě tam zdědila domek 

 po své pěstounce Kateřině Březohlávkové. Po svatém Havle r. 1634 

 kněze Hofmanna shledáváme děkanem v Čáslavi, kamž mu Kolinští 

 28. listopadu poslali dlužní úpis na 120 zlatých, slibujíce do roka 

 zaplatiti. Co děkan Čáslavský 3. července 1636 jménem své dcery 



