304 



31. 

 O Zografském Evangelium a jeho Berlínském vydání. 



Četl prof. Josef Kolář dne 19. května 1879. 



I. S radostí jsem uvítal Zografské Evangelium, jež nedávno 

 v Berlíně vydal professor V. Jagič s kritickou předmluvou latinskou 

 (XL V stran) a s třemi snímky, čímž si získal nemalou zásluhu o ja- 

 zykovědu slovanskou. Neboť Z. E. náleží mezi nejstarší, a tudíž nej- 

 ryzejší památky dřevního jazyka slovenského, (bez příměskův totiž 

 jiného nářečí slovanského), jako jsou: Assem. E., jež vydal Dr. Rački 

 (1865 v Záhřebe), Glag. Cloz., vydaný Kopitarem r. 1836, E. Svato- 

 horské čili Grigorovičovo (nyní prý v Moskvě) a zlomky (Ochridský, 

 Macedonský a Sinaj ský) podobných rukopisův hlaholských redakce 

 slovenské ; ano Miklosich (Formenl. XIII.) klade Z. E. přímo na první 

 místo mezi všemi, a prof. Jagic (XIX) též. 



Saháť Z. E. větší a starší svou částí hlaholskou (271 listův) až 

 do X. století, snad až k zlatému věku cara Simeona bulharského 

 (888—927) a biskupa Klementa Veličského (f 916). Menší pak jeho 

 část hlaholská (17 listův, a sice od 40. do 57.), dle pergamenu (hrub- 

 šího), písma (většího a hranatějšího) i pravopisu (méně správného), 

 nejméně o 100 až o 150 let mladší, pochází z konce XI. století, a na- 

 hrazuje původní tři quaterny (3 X 8 = 24 listy, Mat. XVI. 20— 

 XXIV. 20), jež se zajisté teprv po delším církevním užívání, bez 

 pochyby při opětné vazbě, nějak ztratily. Obě tyto části hlaholské 

 byly ku konci XII. století, kde hlaholice v Bulharsku už jaksi vy- 

 cházela z užívání, po stranách opatřeny cyrilskými poznámkami částí 

 nedělních a svátečních čtení od jakéhos bulharského kněze Jana, jak 

 svědčí cyrilská přípiska bulharského pravopisu XII. XIII. v. téže ruky 

 na konci 288. listu rukopisu: „IwaHt rpínraii nepea npíoÍJieKit Te- 

 Tp(aBareJiHe cne) ..." Týž kněz Jan připsal též cyrilský synaxář čili 

 církevní kalendář, z něhož však zbylo jen 16 listův (289—304), od 

 1. září do 7. ledna, s jediným bulharským svatým (19. října), Janem 

 Rylským (f r. 946) a tedy ještě bez bulharské svaté Pětky (Pátky) 

 čili Paraskevy, jejíž ostatky byly r. 1221 přeneseny do Trnová (Mar- 

 tinov Annus eccl. grsecoslav. p. 247) a jejíž památka (14. října) se 

 nalézá už v Trnovském evangelistáři z r. 1273 (v bibl. jihoslov. akad. 

 v Záhřebe). 



