305 



Vlasti pak je Z. E., dle Miklosiche (Form. IL), panenské čili 

 pravé staroslověnské (XVII), což se jeví v pravidelném užívání obou 

 pahlásek -Lata obou nosových hlásek * a x, jakož i jednotlivých 

 tvarův mluvnických (aor. prostý a v ci a kratší přech. min.) a ce- 

 lých slov (na př. ehml a j.). Prof. Jagič, jenž (Arch. f. slav. Philol. 

 I. 1. p. 2.) přijal též název „altslovenisch" (c/ioBtNhCKi) místo ne- 

 správného „altbulgarisch", jmenuje Z. E. „altslovenisch glagolitisch", 

 ale dle několika (32 : 6 == 5) náhodných chyb pisce, jež nazývá bulha- 

 rismy, soudí, že Z. E. bylo dle původního exempláře staroslověnského 

 dosti správně opsáno v některé krajině Bulharska (in Bulgarise parti- 

 bus ad genuinum exemplár palaeoslovenicum satis accurate descriptum 

 esse), a tedy že i první písař Z. E. byl krajanem písaře Assem. E. a 

 mnohých jiných písařův hlaholských X. a XI. v. (auctorem nostri codicis 

 scribse evangelistarii Assemaniani populärem fuisse compluriumque al- 

 liorum decimi sseculi vel undecimi scriptorum glagoliticorum). Že 

 druhý písař hlaholský, od něhož pochází oněch 17 listův (40—57) 

 doplňku Z. E., jakož i kněz Jan, jenž Z. E. opatřil postranními po- 

 známkami cyrilskými a synaxářem cyrilským, a ještě asi tři neb čtyři 

 jiní, kteří v Z. E. přičinili rozličné rasury, opravy a dodatky cyrilské, 

 byli vesměs Bulhaři, žijící snad někde v Macedonii, to prozrazuje 

 jich práce (ipso labore patria eorum convincitur), jež se tak nápadně 

 a neprospěšně liší od prvního písaře, ovšem slovenského, a nikoli 

 bulharského. 



Co do textu, náleží Zografské čtveroevangelium, jako Assem. 

 a Ostrom, evangelistář a pod., církvi pravoslavné. Mají pak se tyto 

 tři památky k sobě tak, že v překlade řeckého textu na mnohých 

 místech, jež prof. Jagič výslovně uvádí (XXVI — XXVIII) úplně sou- 

 hlasí, leč že Z. E. mívá lepší čtení proti Ass. i Ostr. E., jinde zas 

 se shoduje Z. E. s Ass. proti Ostr., řidčeji s Ostr. proti Ass., a ko- 

 nečně se Z. E. některými jako na výklad přidanými synonymy a p. 

 liší od obou, z čehož prof. Jagič (XXVIII) soudí, že Z. E. nezacho- 

 valo veskrz překlad původní, nýbrž někde se ho poněkud vzdálilo 

 (versionem codicis nostri non ubivis genuinam primorum interpretům 

 operám servare sed diversis locis aliquantum aberrasse). 



Nalezen pak byl ten rukopis v bulharském klášteře, zvaném 

 Zografos (dle něhož se i jmenuje) na sv. hoře Athos r. 1843 Ant. 

 Mihanovičem, rak. konsulem v Cařihradě, jenž si ho první všiml a jiné 

 naň upozornil. Následujícího roku ten rukopis tam viděl Vik. Iv. 

 Grigorovič, jenž jej pak ve svém cestopise (v Kazani 1848) blíže 

 popsal. R. 1857 ten rukopis v Zografském klášteře ruský archeolog 



20 



