306 



Petr A. Sevastjanov úplně fotografoval a ten fotografický exemplář 

 podal caři Alexandru IL, jenž jej daroval veřejné bibliotéce v Petro- 

 hradě. Konečně r. 1860 Zografský klášter též původní rukopis Z. E. 

 podal darem caři Alexandru IL, jenž jej také poručil téže bibliotéce, 

 kde jako jeho cyrilský druh, Ostromírovo Ev. z r. 1056 v bohatém, 

 stříbrném a zlatém pouzdře (dar to jistého kupce) odpočívá na zvlá- 

 štním pultě, připevněn pozlacenými řetězi, uprostřed jednoho z 27 

 sálův té císařské bibliotéky. 



II. A tento poklad dřevního jazyka slovenského nám nyní 

 k obecnému užitku co do textu hlaholského (bez synaxáře a ostat- 

 ních přídavkův cy ruských) úplně a kriticky vydal prof. Jagič v Ber- 

 líně, jenž už ve svém „Archiv für slavische Philologie (I. 1. p. 1—55, 

 II. 2. p. 201 — 269) podal důkladnou a zajímavou studii o pahláskách 

 ia h v tom neocenitelném kodexu hlaholském. 



Ale při tom záslužném vydání Jagičově nemohu jedné věci 

 opravdu nelitovati, a sice té nešťastné transkripce a co s ní tam 

 souvisí. Prof Jagic totiž původní hlaholské písmo Z. E. nahradil 

 cyrilským — pro pohodlí těch, kdo prý nezvykli čísti písmo hlahol- 

 ské (characteres glagoliticos cyrillicis transcripsi, quod ea ratione 

 feci, ut et illis, qui glagolitica legere non assveverint, hoc linguse 

 palaeoslovenicae documentum prsestantissimum pateret), a v Arch. f. 

 slav. Philol. (I. 1. p. 4.) praví: „Ich bediene mich des cyrillischen 

 Alphabetes, um alle Nuancen des glagolitischen Originals treu wieder- 

 zugeben. Für linguistische Zwecke würde auch die lateinische Tran- 

 scription genügen" (!). Podobně i Miklosich transkribuje hlaholské 

 památky cyrilicí a cyrilské zas latinkou — prý z obavy, že by se 

 jinak nečtly. (Form. XXXIV.) ! 



Ale a) smí-li se od slavistův žádat známost cyrilice, musí se 

 od nich rovněž žádat i známost hlaholice, už proto, že se nám právě 

 v ní zachovaly ty nejstarší, nejryzejší a tudíž nejdůležitější památky 

 jazyka slovenského, o jiných důvodech ani nemluvě. A jiný, než sla- 

 vista, takové památky, i v cyrilském rouše, bez toho si ani nevšimne. 

 Pro koho tedy transkripce? 



b) Cyrilským písmem nelze úplně věrně označit všecky odstíny 

 hlaholského originálu, což zakusil i prof. Jagic sám, neb na mnohých 

 místech předmluvy (XXVI.) a Archivu (I. 1. p. 5, 6, 31) viděl se 

 nucena ku své transkripci v závorkách dodati ještě i výslovnost: 

 „rocnoAK (lege rocnoßia), Bajmi» (d. h. Baptaift), pmap* (d. h. piiBapui), 

 Thiit (=r TMia), no clí er* (=; nocinrerfc), xovneiuie (zz xoyivreiiHie), oy 



