BIO 



pise na dolejším kraji téže stránky (fol. 147. b.) prof. Jagičem v po- 

 známce nesprávně transkrib ována. 



Nejpodivnější však je, že prof. Jagic se tu neřídil ani svým 

 vlastním klíčem, podaným na str. XXXVII. co „Appendix prima", 

 totiž abecedy hlaholské i cyrilské, s číslicemi (až na jednu chybu) 

 správně udanými. 



IV. Ale prof. Jagič nejen nesprávně transkriboval hlaholské 

 číslice, nobrž dovolil si ve svém vydání Z. E. i jiné novoty a úchylky 

 od obyčejné transkripce (Kopitara a j.). 



„Pro glagolitico T cyrillicum i, pro glagolitico 5 cyrillicum n 

 scripsi" (VI.)! proč? nepovídá; a bylo by to tím zajímavější vědět, 

 ano měl to tím spíše vyložit, že při vydání Ass. E. (v Záhřebe 1865) 

 byl ještě opačného mínění, „da je T cirilsko ii a S cirilsko í" . . . 

 a tudíž také „m kao točni priepis, glagolskoga °-8T" (Ass. E. XIV.). 

 Na tom však není dost, neb prof. Jagic nyní činí ještě další rozdíl: 

 „cum literse glagoliticse figura inter T et ^ variet, transcribens pro 

 T cyrillicum i pro 2? cyrillicum i usurpavi" (VI). To se bude snad 

 mnohému zdát příliš, neb dosavadní druhé úzké (měkké) i, hlaholské 

 i cyrilské, někteří mají za zbytečné, ježto by prý jedno úplně po- 

 stačilo (a skutečně v nejstarších rukopisech cyrilských, jako O. E. 

 a j., mimo číslici (10), přichází velmi zřídka i, téměř jen na konci 

 řádkův místo h, viz Vost. O. E. §. 3. 4, Cod. Supr. X. 2. a j.), a tu 

 se přidává ještě třetí, a proto nikoli „cyrillicum" (neb cyrilice zná 

 jen dvě i) A nýbrž nové, latinské (!), což v takové staré a vážné pa- 

 mátce, jako je Z. E., nejen ruší, ale zrovna uráží. V Arch. f. slav. 

 Philol. (I. 7.) prof. Jagič rozeznával jen „ein selbstständiges i von 

 einem unselbstständigen i", což je rozhodně lepší, než necyrilské i ! 

 Ostatně tam píše též h m. i: uhohijs, m^tb'lhm», oy^hH (I. 6). Mi- 

 klosich (Form. 57 — 77) toho rozdílu nečiní. 



Důsledně pak i při hlaholském °-8T, jež v starší části Z. E. 

 jedině a výhradně panuje, prof. Jagič nalézá týž rozdíl: diphthongus 

 %i ab n distingui debet; in lu quasi duplex sonus inest, ut sit vera 

 diphthongus, w simpliciter sonát" (XXIV.). Ale přečetné příklady 

 odporují i tomuto rozdílu. 



Dovolím si zde vyložiti svůj náhled o té věci a doložiti jej pří- 

 klady dle Jagičova vydání Z. E., ale jen starší části, neb pozdější 

 doplněk i v tom ohledu se liší neprospěšně. 



Hlaholské 5 (= 20) =: cyrilské i (~ 10) rr řecké i (jota, 

 =■5 10), a hlah. <R (iže, = 10) == cyr. h (iže, = 8) = řec. ij (= 8, 



