314 



no ic* (J. XVIII. 15), nohme-re (J. VIL 34), hoimct* (L. XX. 28), 

 nptÍTH (L. XXL 32, 33), npoím (L. XVIII. 25), Haí A eTi> (L. XXI. 34), 

 np^ípuiH (L. I. 76), OT-LÍiie-n, ca (Mr. II. 20, IV. 15, 25, L. VIII. 8, 

 X. 42) a p., kde i snad znělo jako krátké o, sr. ctoí (L. I. 72), 

 b^y-lmoí (Mt. XVIII. 8), BC30 olja (Mt. X. 29), Í30 OEaaKa (L. IX. 35) a j. 



c) Konečné T po hlásce (1. c) před náslovným 3? se mění 



(slábne) v «5: raa en ic (J. IV. 7, 16, 17, XI. 40), o^eani»™ ch . i 

 #iMh (Mt. XVI. 18, 19), ch ch í ii h im (Mt. V. 37), vpaMiiHE toh i 

 (Mt. VII. 27, ale L. VI. 48 !), npooiuiTioMOY ov tcbc #*« S (Mt. V. 42), 

 oi|b moh írce (J. X. 29, Mt. XVI. 17), OTpOK* moh . ieo (Mt. VIII. 8, 

 9, L. VIL 7, 8), EparE moh i cecTpa (Mt. XII. 50), oijh tboh i «31 

 (L. II. 48), BpaT'L tboh imäti (Mt. V. 23), rp-ECH tboh . í ce (Mt. IX. 

 2, 3), o$f>T» tboh í H^H (Mt. XXVI. 7, Mr. II. 9, 11), j^om* cboh í 

 (L. X. 38), Horch cboh i ovftapH (Mt. XXVI. 51), MaTepH cbocii . i (Mt. 



XIV. 11, 12), Í3BIťLK^Ilje i 51« KpaH . í (Mt. XIII. 48), Bap'TOÄOMllH í 



(Mt X. 3), apxHepcH í (Mr. II. 26, Mt. XXVII. 1, 62, ale 12!), BtpovH 

 í čněna (L. VIII. 50), iuitah i cxaa (J. VIII. 50, Mr. I. 40), ícnwTaH 

 i í KHÍK&L (J. VIL 52), imetc h . i aBHC (Mt. XXVI. 48), miha h í ce 

 (Mt. XXVI. 51, ale Mt. XIV. 31, XXVI. 4, XXVII. 64), icKO V uia«Ä 

 h í peve (Mt. IV. 3, ale L. X. 25) atd. 



Konečné ^ po 3 se tu ovšem nemění, protože dvě 5 za sebou 

 nikdy nenásledují: aa'v&uiTHi í xask^uithí (Mt. V. 6), npigjaeTi tcbc 

 cftnhph cfißHi . i (Mt. V. 25) a p. 



Pozn. Často se mění (snad chybně) konečné T po hlásce (1. c) 

 v & i před jinou náslovnou hláskou: puma eH . eko (L. I. 61), ch oyc 

 (Mt. XI. 26, ale L. X. 21), naaYfiuiTeH . uko (Mt. V. 4), fceoHt onibii-KH . 

 auiTe (Mt. V. 22, 23), ove moh auiTe (Mt. XXVI. 39 ale 42), b-l caaB* 

 CBoeH OBa*Ye cä (Mt. VI. 29), na oyTptH . ovTphiui bo jjbHb (Mt. VI. 34), 

 í huitah OBpAuiTCTi (Mt. VIL 8, ale 14), e% raaHaeH . ortKnuiraBt (Mt. 

 XXVI. 32, 33), bi aomü cboh . OEpuTe (Mt. VIII. 13), cboh ero (J. L 

 11), np-E^aMb h . ohh me (Mt. XXVI. 15), hm-kiah oyuih (Mt. XI. 15, 

 XIII. 10, 43, L. VIII. 8, cf. L. III. 11, ale XIV. 35) atd., ovšem 

 s výminkami. V h oTiBtuiTaBi (Mt. XXV. 40) i spojka S (et) před 

 hláskou zaměněna v 5 ! 



d) Po konečné hlásce i náslovné T, jmenovitě v slově ic a v zá- 

 jmeně T (eum v. 4. a), se mění (slábne) v S: raa eijic (J. IV. 21, 

 26), npH^e hc (Mt. III. 13), Tor^a hc (Mt. IV. 1), na Hca (Mt XXVI. 



