322 





Prof. Jagic myslí, že „scriba unco suffixo literae i scripturam u 

 in "bi mutasse sive n ab u distinxisse creditur" (XXV). Ale tomu 

 také nemůže být tak, neb i s háčkem přichází v celku jen lOkrát a 

 to ještě nejvíce (5krát) po souhlásce, kde (dle 2 b) stojí místo pra- 

 videlného h (S) neb ni (ST) a 4krát po i (v N. A. sg. m.), kde 

 z pravidla obyčejně stojí i bez háčku: © í^niiBiuiixi (1. 129 a), 

 © nfWMtiuixt (130 b), © mi^ujtíxt» (130 b), hhwtími (L. XIX. 8), npi^b- 



CTOIAIUTÍMI (L. XIX. 24), Cf. CO CTptr*UITH?CL (1. 129 a), © BT»Hf>OWbUJH,VL 



(1. 129 a, 130 b), © peKMuiiiv-L (130 a) a © npocAiiiTWb (130 a); dále 

 cite Moi RbSuioB^ewLi (L. XX. 13), bi rpajvE . . . luipHqaewLi (J. IV. 5, 

 ale cf. L. VIL 11), Btpxim (Mt. XXV. 2i;, emi-ej (Mt. XXV. 23) dle 

 poznámky; ale cf. í t-eí (ice) peye ki iihma (L. XXIV. 25), kde teí =: 

 mlrus. toS, srb. Taj, a bez háčku, tak jako tií (tu), cf. í ti (ice) 

 TBOptaiue ca j^aneYe ith (L. XXIV. 28), nebo íjjh oifMii ca (J. IX. 7, 11), 

 hhi|€ TBoe o^weí (Mt. VI. 17), kde %\ = xii, a přece bez háčku, jako 

 í H^e í oifir&i ca (J. IX. 7) ; a zase chhko rac we npHiATi ^ (J. I. 12), 

 kde Acc. i (eum) při nepřetržitém psaní, jako při mluvení, spojen 

 s x předcházejícího aoristu v u, a také má háček, jako by to byl 

 N. A. sg. m. přídavného příčastného. Takovým spůsobem zbývá pouze 

 jkhtíhcktJmh (L. XXI. 34), kde by stálo ii místo pravidelného n, cf. 

 © EusraeiiiivE (1. 129 a), © noc/LMiiwb (1. 129 b), © siBatnjxi. (1. 130 a). 

 Proto ten háček pod i má snad nějaký jiný význam, a sice bez po- 

 chyby jako circumflex nějaké dloužení té hlásky, protože tu X stojí 

 místo hí, a il místo iih jiných rukopisův, zvláště cyrilských. 



Z. E. je tedy i v pravopise hlásek 2? a 8, ano i rozdílu mezi 

 S? a T jakož i jich spojení s % a e, velmi pravidelné a důsledné, 

 kterážto dobrá vlastnost vyniká zvláště při srovnání s jinými podob- 

 nými památkami, jako s Assem. E. a Grig. E., jehož část (Mr. XV. 

 43— XVI. 20, L. I. 1-32, VI. 9—47), podal i prof. Jagič v dodatku 

 k Z. E. Assem. E. užívá T a 5 právě opačně proti Z. E. (jmenovitě 

 1 b, c, 2 b, c) a toho svého pravidla též nezachovává tak důsledně, 

 jako Z. E.; rozdílu mezi 3? a T Assem. E. nezná, užívajíc kromě 

 číslovky S zz 10, jen T. Grig. E. v té věci na mnoze souhlasí s Z. E. 

 (jmenovitě 2 b, c, kdežto 1 b, c souhlasí s Assem. E.) a užívá kromě 

 T též 3?, nejen v číslovce, ale i v násloví, avšak jen na začátku vět 

 (veršův). 



Takovým spůsobem Assem. E. „ima nekako na polovicu T uz 

 5" (Assem. E. XIV.); Z. E. má asi 2 / 3 Sa^aT.a Grig. E. 



