325 



dující hláskou znělo pouze oy, a též se tak někdy psalo, na př. v Ostr. 

 E. dvakrát Apo^ro^ift hati* TMami (Mt. XXV. 20). Ona svislá čárka 

 při € snad znamenala, že se tu má vysloviti měkce jako 3*6 = n; 

 cf. rf>Ä*KH (Assem. E. 8. 7), subiíu (Z. E. Mt. XXV. 24), skmTaí (J. IV. 

 36, 37) a p., jakož i Bhuj^íKA«'"» (J. IV. 13), vedle bikaW™ (J- IV. 

 14), cTpÄ!t!Ä* UIT,Ä (Mr. VI. 48), ob« na ^ecHiTe (Mr. X. 32) a t. d* 



VIII. Podivně a patrně chybně vykládá prof. Jagič vedlejší tvary 

 Gen. a Dat. sg. slova rocno^b: „pro genetivo legitur rn, pro dativo 

 no, id est : rocno^n (lege rocno^ra), rocnojio, quse formse, nisi fallor, 

 ex rocnoflbu, rocno^bio fluxerunt" (XXVI). Podobně napsal i v před- 

 mluvě k Assem. E., v němž též často přichází dat. rocno^to; „osaml- 

 jeni su primjeri káno ti: no flbBoio ^buw 115, 27 (Mt. XVI. 2); medju- 

 tim ovaj oblik, kojemu u O. E. odgovara pravilni ^mihio, kao i primjer 

 rocnojvbio 196, 14 (L. I. 16), tumači nam sasvim liepo, da se i u gore 

 navedenih dokazih za rocno^io imedju a i io valja misliti, barem za 

 izgovor, neki rastavljajuči poluglas, te je u izgovoru ta rieč bez 

 dvojbe ovako glasila: gospoďju" (A. E. XVIL). 



Ale a) jedna chyba pisce (rocno^MO !) proti četným místům správ- 

 ným ničeho nedokazuje, a b) G. L. dual, v O. E. (amihi*. ra. ^biimo) 

 také není pravidlem pro dat. sg. v Ass. a Z. E. c) kdyby tu skutečně 

 b náležel, tož by jej zajisté byli i zde psali, jako v N. pl. r^be (L. 



XIX. 33) nebo jako v D. sg. ffiecTocjn^bio vedle neKuphciKHio (Mr. 

 XVI. 14 Grig. E. v I. příloze k Z. E., v němž to místo schází) a p. 



Slovo rocnoftb má v sg. troje tvary: a) jako kmen v * (b), b) jako 

 kmen v ja (b), a c) jako kmen v a (i): Gen. a) rocno^H (Mr. XI. 

 10, Mt. XXV. 21, L. I. 43), b) rocno** == rocnop* (L. XX. 44, XVI. 

 5, Mr. XII. 30, 37, J. XIII. 13, 16, XV. 20), c) rocno^i (Mt. XXV. 

 23 a Ass. E. „uviek samo tako u XL VI.), Dat. a) rocnojn (L. I. 16 

 Grig. E. v I. příloze k Z. E.), b) rocnoaeBH (L. I. 17, II. 23, 38, 



XX. 42, Mr. XII. 36, Mt. V. 33) aneb staženě rocno^io (L. I. 16, 

 Mt. IV. 10. XXII. 44, kde má O. E. nestaženě tbh == rocno^BH), 

 c) rocno^oy (Ass. E. XL VII.) atd. Lok. a) b) iochojh, c) rocno^n (cf. 

 rus.), Inst. a) b) rocno^hMb, c) rocnojvbiib. Tedy Dat. rocno^io =: roc- 

 nopBH jako Eoroif (Mt. IV. 10, L. I. 16) = BoroBH (L. XXI. 4, J. 

 XVI. 2), W vo V (Mr. IX. 25) = A o V xobh (L. VIII. 29, IX. 42), nebo 

 jako MÄ5KH) — M&raeBH (L. I. 27, VI. 8), a jako aomo^ = ^omobb = 

 AoiioBH (Mr. VII. 30) a p. 



IX. Mezi jazykovými známkami pravé staroslověnské památky, 

 prosté příměskův jiných nářečí, uvádí prof. Jagič (Arch. f. slav. 



