329 



17), lepen (L. I. 15); pouze dvakrát i po předložce: o ubuctobahúvl 

 (L. I. 1), k-l icTHiiÄ (L. I. 3), kdežto jinde i po spojce i (et) v ná- 

 sloví píše 5 (h, jako Z. E.): i Hiuejuiu . . . i nimnie (Mr. XVI. 8), 

 i Hsue . . . a hsk€ (Mr. XVI. 16), i hma (L. I. 5, 27), i hukobj h hojha 



(L. VI. 14), IH>£Ä HtKOBilf; . I MOfltt HCKApHOT'bCK.WO (L. VI. 16), I HCIj-fi- 



Mm c* (L. VI. 17); cf. c). 



b) Minuskule V (i) přichází pouze a výhradně v dvojhlásce 

 8T (li) : b-l np-EBti coeoti; (Mr. XVI. 9), bi hiccttj rae mť.c ai|i, (L. I. 

 26), cubiiiií Teo<j>n\e (L. I. 3), kuat^í ykk*l ... i 3Twi-bi yäkt» (L. VI. 

 45), aioftH CLBpiuieiťbi (L. I. 17), mwh\ BisriinrAiftrb hobií (Mr. XVI. 

 17), iipaKejLULivL (L. I. 17), H3 MpiTBxki (Mr. XVI. 14), EoraTiiHWb 

 (L. VI. 24), ne iiorbi (L. I. 20), Menno^i (L. I. 17), ni (L. I. 28), 

 bií (Mr. XVI. 7), b-líct-l (L. I. 8, 13, 26), Bpam (L. VI. 35), euceí 

 (Mr. XVI. 17) atd., jen apoiiarbH (Mr. XVI. 1); npi^bHaeTi (L. I. 17) 

 však není výminkou. Ale jednou stojí minuskule i ni. h (eum) po i 

 předcházejícího slova, s nímž ve vyslovení splývá: homsík^tl i (Mr. 

 XVI. 1), a dvakrát v takovém případě psáno líh (s druhotným pře- 

 chodným i mezi t a n), což prof. Jagic nedobře rozvedl : h cuím u 

 i h obhti i h (Mr. XV. 46); cf. podobné v Supr. 75, 27 a j. častěji. 



c) Všude jinde (mimo a) b), tedy nejen po souhlásce, ale i v ná- 

 sloví, mimo začátek věty neb verše, i po hlásce) se tu píše 3 (h): 

 hc-l (Mr. XVI. 9, 19), Hpop . . . HiojeHCíu (L. I. 5), hoch^obh (Mr. XV. 

 45), HepeHCKOYMOif (L. I. 9), HctveiiT, (Mr. XV. 46), ki ii6h . . . psjov H CÄ 

 (L. I. 28), Me boh ca (L. I. 13, 30), bi 3*11111 ^ime (L. VI. 35), peye 



HM*E ... IC» HipCTC . . . MtCTO H£€ E-fc (Mr. XVI. 6). Wh H#fcT€ . . . Bl fll- 



nH2ieH (Mr. XVI. 7), ot*e ^BLf>en (Mr. XVI. 3), kjmchl . . . BeneH (Mr. 

 XVI. 4) atd. ; i dvě h vedle sebe : cb b^gti b6hhh (L. I. 32), MiHorab- 

 ctbo aioftHH (L. I. 10, VI. 17), Mjpmi rur^iiun (Mr. XVL 9, to jméno 

 přichází třikrát s n m. -li po ji), npovHHMi (Mr. XVI. 13), B-BpoiftsuiTHHiii 

 (Mr. XVI. 17), i onpJBtjüiiiHHXT* nihhvl (L. I. 6), ea&;k€nhh (sic) nhuithh 

 (L. VI. 20), no raatiHH ero (Mr. XVI. 19), bx mo^htbt, bskhh (L. VI. 12) 

 atd., což je v Z. E. často staženo v jedno h. 



Gr. E. má méně skratkův a menší, prostší skratky než Z. E., 

 na př. G. E. oiei|h : Z. E. oijh (L. VI. 36), Marrepe: Mpe (L. I. 15), 



Bl^. . . MfcCai|K . . . B-LICTl I ll'l|h ... BII (L. I. 26), Cpiflllja OTbljeilL : 



cpAbija oififb (L. I. 17), CEfiacTH : cncTH (L. VI. 9), äibä iu jecaTe . . ano- 

 ctoktj : bi (m. bi.) . . anaii (L, VI. 13), E/uroci\OBHTe : ErcBme (L. VI. 28), 

 otijh : oi|H (L. VI. 23, 26), Hepiiwa : hiuis (L. VI. 17), H3jpi\Bb : ikcbi 



