181 



povrchu rozličných vrstev, asi jako zbytky nějaké dříve souvislé 

 vrstvy a mimo to v menších omletých, rozmetených kouskách. Rozptý- 

 leny jsou na „Spravedlnosti", „Bendovce" atd. u Rakovníka, dále 

 u Luzné, Lubné, Senomat, Chrášťan a jinde. V jednom balvanu po- 

 zoroval jsem zalitý úlomek araukaritu, asi decimeter dlouhý, který 

 dosvědčuje, že jsou tyto kameny stáří popermského. 



Připojím ještě několik poznámek v příčině rozšíření 

 hořlavých lupků a živočišných zbytků jejich v útvaru kameno- 

 uhelném a permském. Porovnávajíce mocnost hořlavých lupků v pánvi 

 Slánské a Rakovnické, jež obě tvoří jeden celek, pod křídovým 

 útvarem Žbánu souvisící, shledáme, že oněch lupků směrem jižním 

 ipravidelně ubývá. Kdežto lupky tyto u Tuřan v Slansku 32 cm. do- 

 sahují, (Lipoid „Steinkohlengebiet" etc. Jahrb. 1862) a u Velhoty 

 js bituminoním jílem až 26 cm. mocny jsou, obnášejí u Kounové 

 12 cm. a u Kněževsi konečně sotva 5 cm., přecházejíce tu již v lupek 

 ( méně bituminosní, tak že bezpochyby na kraji pánve místy obyčejným 

 i lupkem již jsou zastoupeny aneb úplně se vytratí. Úkaz ten má 

 patrně příčinu svou v původu hořlavých lupků; pocházejíť hlavně ze 

 zbytků živočichů vodních ; ubývá jich tudíž směrem k mělkým břehům 

 bývalých jezer tou měrou, jakou tu zbytků rostlin pozemních a moc- 

 nosti flecí uhelných přibývá. Též lze očekávati, že někdy pokračo- 

 vání hořlavých lupků, ač změněných a porůznu i zbytků rybích někde 

 na pokraji pánve, dle všeho jihozápadním, nalézti se podaří. 



Podobně jako švartny, přibývá směrem severním i vápenitých 

 jpermských vrstev, jež ve větší míře působení vody i živočichů vod- 

 ních předpokládají než pobřežní karbon. 



Zde trvám zmíniti se dlužno o sferosideritu, plném rybích šupin, 

 jejž jsem z Moravie (Janského dolu) do školní sbírky obdržel, kde 

 ív něm poznal professor dr. Fric znamenitý druh Amblypterus 

 gigas Fr. 



Jiná ovšem možnost jest i ta, že by dotčená ryba náležela 

 horizontu flece Nýřanské, která v Slansko-Rakovnické pánvi posud 1 

 objevena nebyla a na jejíž stopu nás Lubenský hořlavý lupek vede. 



Neníť příčiny, proč by nemohly se vyskytnouti zbytky vod- 

 ních živočichův všude uprostřed kamenouhelného útvaru samého. 

 Souhlasnost flor útvaru tohoto i permského, střídání se vrstev, zbytky 

 zvířecí chovajících s flecemi uhelnými, ku př. v Plzeňsku, svědčí 

 o částečné současnosti obou útvarů a poskytuje nový doklad k theorii 

 „o koloniích". Nejpřiměřeněji lze tudíž úkaz ten pojati jako boj 

 dvou útvarů po delší dobu současných: pobřežního, poněkud dřívej- 



