193 



voká ? ) , Corvus corax L. , krkavec ; Nyctea uivea Dand. , sova 

 sněžní ! 



Dále sem patří podle ostatků, jenž se blíže určiti nedají, asi 

 tři druhy malých ptáků, asi tři druhy netopýrů (jednotlivé kůstky 

 z těchto však mají ráz recentní), pak tři šupiny rybí a malý hlemýžď 

 (Helix). 



Eozpuklina, v níž ostatky této fauny se nalezly, nahoře otvoru 

 neměla, však svého času, když se kosti do ní dostaly, musela vchod 

 míti, buďto se shora aneb se strany. Jelikož na kostí ch tam nale- 

 zených žádné známky není, že by tam byly naplaveny, mám za to, 

 že se tam dostali dravci z čeledi kun a psů jakož i sovou sněžní; 

 ano zdá se mi, že většina zubů, ba i čelistí malých hlodavců po- 

 chází z pozůstatků od této sovy vyvrhnuté potravy. Ze zvířata, 

 o nichž se jedná, v krajinách šumavských žila, toho důkazem jest 

 jednak, že se jednotlivých druhů po valném počtu nalezlo, a pak že 

 jsou mezi nimi i kosti mláďat. 



Arciť největší část těchto zvířat v krajinách šumavských nežije. 

 Chceme-li tedy faunu tu co do stáří geologického i co do směsu je- 

 jího posouditi , třeba nám se ohlednouti , kde a jak ona zvířata 

 v nynější době žijí. Což tímto učiniti chceme. 



Lepus variabilis, zajíc bělák, žije dle Blas i a*) v severní 

 Evropě až k mysu severnímu, v Sibiři až do Kamčatky, pak v Alpách 

 a v pohoří Pyrenejském; v Alpách se pravidelně okolo 8000 stř. 

 výšky, jednotlivě až do 11000 stř. zdržuje; v zimě pak sestupuje 

 až ku 3000 stř. dolů. 



Myodes torquatus, lumík oboj ko vitý, zvíře severní, miluje zvláště 

 I holé pohoří, straně u lesů. A. F. v. Middendorf **) praví: Myodes 

 | torquatus jest obyvatelem ledové půdy, schází tudíž celé mimoruské 

 (Evropě, ano i ruskému Lapsku ; rozšířen jest tak daleko jako úhlavní 

 jeho nepřítel liška polární; dochází až na ostrovy moře severního; 

 pod Ib 1 ^ s. š. jsem na ostrově „Baer" zastihl dva a Parry nalezl 

 kostru zvířete toho pod 82° s. š. na ledě polárním. Na jih dobíhá 

 pouze až po les, a kde i mezi lesy vniká tu se zdržuje jen na výši- 

 nách lesem neporostlých. 



Arvicola gregalis, hraboš sibiřský, žije v Sibiři na východ od 

 řeky Obi v krajinách, jimž stromy scházejí. 



*) J. H. Blasius: Naturgeschichte der Säugethiere Deutschlands, Braun- 

 schweig 1857. 

 **) Diese im nördlichen Sibirien, str. 99. 



13 



