6 



han sjelf föreskrifvit. Mot hattpartiets, särskildt Fersens löf- 

 ten om en författningsreform till konungamaktens fromma 

 lät sig det franska hofvet förmås att ännu en gång genom 

 rikligt understöd bringa partiet till seger. Men den betin- 

 gade ersättningen — ■ uteblef. Äfven den enda vinsten af 

 detta nederlag, insigten att ständerna så länge de ägde 

 makten icke komme att bortgifva den, gick förlorad, då 

 Choiseul störtades genom en hofintrig i december 1770. 



Den unge kronprinsen Gustaf hade såsom allom bekant 

 varit den drifvande själen i det svenska hofvets af Frank- 

 rike understödda sträfvan efter en utvidgad konungamakt. 

 Det var ock med grundad oro motståndarne till en sådan 

 sågo honom vid slutet af år 1770 anträda sin utländska 

 resa med Frankrike såsom dess egentliga mål. Dess huf- 

 vudsyfte var i sjelfva verket det att förskaffa Gustaf III 

 den franske monarkens personliga vänskap, återställa ett 

 godt förhållande mellan Sverige och Frankrike, särskildt 

 med afseende å subsidierna, samt ingå med det franska hof- 

 vet en öfverenskommelse rörande utvägarne att höja den 

 svenska konungamakten, frigöra Sverige från Eysslands och 

 de med det förbundna makternas inblandning och sålunda 

 göra Sverige till en för Frankrike nyttig allierad. 



Blott några veckor hade den svenska kronprinsen vi- 

 stats vid det franska hofvet och hans tjusarförmåga der 

 skaffat honom och hans önskningar de varmaste sympatier. 

 Då hann honom budet om hans faders död. Utan svårighet 

 utverkade han nu, såsom Sveriges konung, Ludvig XV:s be- 

 fallning, att de resterande svenska subsidierna skulle utbe- 

 talas med halfannan miljon årligen från d. 1 jan. 1772, — 

 utan någon förbindelse från Sveriges sida, endast „emedan 

 de orsaker, som föranledt inställelsen af betalningen, numera 

 hade upphört". ICtt annat bevis på, att Frankrike ånyo in- 



