tresserade sig för sin gamle allierade, gaf Ludvig XV, då 

 han ånyo lät sig representeras i Stockholm genom ett sän- 

 debud af första rangen. Men just besättandet af denna post 

 visade, att med Choiseul sjelf hans storslaget djerfva politik 

 lemnat det franska kabinettet och gifvit rum för en beräk- 

 nande, mäklande försigtighet. Ty till fransk ambassadör i 

 Stockholm utsågs icke den man Gustaf III önskade på denna 

 plats, utan grefve de Vergennes. Och anledningen, hvarför 

 Ludvig XV i denna fråga korsade den svenske konungens 

 önskningar, var ej blott den, att Vergennes, som för öfrigt 

 visat sig vara en af den franska diplomatins insigtsfullaste 

 och skickligaste män och äfven upptagits bland konungens 

 hemliga korrespondenter, under sin anställning i Konstanti- 

 nopel gjort sig förtrogen med den ryska politiken, utan 

 främst den, att hans betänksamma, försigtiga natur ansågs 

 egnad att bilda en motvigt mot Gustaf IILs otåliga, dristiga 

 liflighet. f Hvad det franska hofvet afsåg med Vergennes' 

 sändning uttalas närmare i hans instruktioner af d. 5 maj 

 1771.2 Vergennes borde väl bibehålla Gustaf III i hans 

 vänskapliga förhållande till Frankrike, men icke låta hans 

 ärelystnad flyga för högt. Den svenske konungen borde 

 Qöja sig med 1720 års författning, befriad från senare till- 

 satser, åtminstone så länge icke förändrade förhållanden be- 

 redde ett naturligt tillfälle att utvidga hans makt. När- 

 mast borde han arbeta på en försoning af partierna och 

 ägde att härvid räkna på Vergennes' understöd. För öfrigt 

 hörde man se tiden an. 



I samma anda torde de öfverläggningar gått, hvilka 

 Gustaf III innan sin afresa från Versailles hade med Lud- 



1 Flassan: anf. arb. VII, 



■ 



ii 'i Odhncr: Sveriges polit. hist. und. Gustaf III, sid. 8. 



