8 



vig XV beträffande den politik, som vore att följa i fråga 

 om den svenska konungamakten. 



Om än det franska hofvet väsentligen vexlat ton se- 

 dan några år tidigare ocli nu hellre höll tillbaka än äggade 

 Gustaf IILs önskningar för en reform af det svenska state- 

 skicket, tog han dock med sig från Versailles en bekräf- 

 tad öfvertygelse att Frankrike liiiigt önskade en sådan. Han 

 var fullviss på att om och när denna reform kräfde kraftig 

 handling, kanske förbunden med faror inom och utom Sve- 

 rige, han icke förgäfves skulle kalla på Frankrikes bistånd. 



I konträrt motsatt riktning gick den politik Sveri- 

 ges grannar isynnerhet under frihetstidens sista decennium 

 mot detta rike drefvo. I spetsen för dem gick naturligen 

 Eyssland, åberopande t. o. m. en statsrättslig grund för det 

 protektorat öfver Sverige, hvarpå det gjorde anspråk. 



Det var genom några i nystadska fredstraktaten in- 

 skjutna ord om en förbindelse från Kysslands sida att icke 

 blanda sig i Sveriges domestique ärenden, särskildt rege- 

 ringsformen, utan fastmer tillse, att den förblefve oförkränkt, 

 som Peter den store höll öppen en smygväg för framtida 

 ryskt inflytande på Sveriges angelägenheter. Ty om än den 

 nämda bestämningen i fredstraktaten uppenbarligen afsåg 

 den händelse, att en främmande makt ville störta det nyss 

 införda statsskicket, var det handtag den ryska diplomatin i 

 den samma vunnit för dyrbart för att af rättsliga betänk- 

 ligheter släppas. Detta så mycket mindre som E.ysslands 

 anhängare i Sverige, t. o. m. sedan fredsfördraget af 1743 

 annullerat det af 1721, fortforo att framhålla Ryssland så- 

 som den fullt berättigade garanten af frihetstidens författ- 

 ning. Den ryska politiken under Peter den stores och hans 



