10 



tände. Skulle icke desto mindre partiet lyckas bibehålla 

 sig vid makten och i synnerhet i det fall, att man hade att 

 frukta ett totalt omstörtande af Sveriges statsform, förbe- 

 höllo sig de två monarkerna att förekomma en „så farlig 

 händelse . . . för att derigenom bevara det allmänna lugnet 

 och främst Nordens". — Fredrik II, som äfven för egen del 

 hade intresse af att Sveriges regering icke vunne i styrka, 

 hade låtit hänsynen för sin systers ocli svågers intressen 

 falla för vinsten af Katarinas vänskap. 



Sitt andra steg till en sjelftagen, garanterad protek- 

 tion af Sveriges olycka tog den ryska kejsarinnan kort derpå, 

 sedan hon dertill vunnit Danmarks medverkan. 



Mer än någon af Sveriges grannar hade denna makt 

 ett verkligt lifsintresse af Sveriges vanmaktstillstånd. — 

 Deroin bar dess historia ojäfaktiga vittnesbörd och till dem 

 hade under frihetstidens senare del lagts en ny anledning 

 till fiendskap mellan de svenska och danska konungahusen. 

 Det var da Adolf Fredrik vid sin tronbestigning tvangs att 

 afsäga sig sina anspråk på den hertigliga delen af Holstein, 

 en skymf, hvars hämnare Danmark förutsäg i den unge 

 kronprinsen, som ju var „född arf vinge till Norge". — Dan- 

 mark hade derför på goda skäl frihetstiden igenom gifvit 

 •sitt understöd åt det parti i Sverige, hvilket motarbetade 

 ett stärkt konungamakt, d. v. s. det för tillfället rådande 

 partiet, „ frihetens parti", lika godt om det bar mössornas 

 eller hattarnes namn. Då efter det sjuåriga krigets slut 

 rykten spredos, att Lovisa Ulrika lyckats vinna sin broders 

 och Rysslands bifall till ett höjande af den svenska konunga- 

 makten, väckte de i Danmark liflig oro och föranledde denna 

 makt att utlofva sina allierade, hattarne, ett kraftigt för- 

 svar af den „ svenska friheten". Misstro mot Ryssland var 

 ock anledning dertill, att Danmark icke genast bröt förbin- 





