24 



detta håll kunde sättas i fråga. — Om Fredrik II hyste nå- 

 gon åtrå efter svenska Pommern, bundos emellertid äfven 

 hans händer tillsvidare af de polska affärerna och ntsigten 

 af de förvecklingar ett anfall på Sverige kunde draga med 

 sig. Danmark hade sjelft nyss upplefvat en statshvälfning, 

 som dock icke minskat förvirringen i dess inre politik, spec. 

 missnöjet i Norge. Denna makt kunde aldrig tänka på att 

 ensam öppna strid med Sverige. 



Hvad Österrike och England beträffar ägde de intet 

 närmare intresse vid det svenska statsskicket. Österrike, 

 livars allians med Frankrike dock slappats i samma mon 

 de polska delningsanslagen vunnit dess bifall, önskade in- 

 galunda Eyssland någon landvinning pä svenskt håll. lika 

 litet som det i sin egenskap af fredsmäklare med tillbörlig 

 kraft understödde dess anspråk mot Turkiet eller kände sig 

 hugaclt att påskynda en rysk-turkisk fred för att möjliggöra 

 ett ryskt angrepp på Sverige. Äfven ett preussiskt sådant 

 hade icke vunnit dess bifall. — England lefde efter sin se- 

 naste spåNga tvekamp med Frankrike för sina kolonial- och 

 handelsintressen. Den polska frågan hade icke förmått det 

 att träda ur sin insulära tillbakadragenhet. Än mindre 

 kunde en författningsförändring i Sverige förmå England att 

 Ryssland till behag sätta sig i rörelse; — egna intressen 

 ägde det ej att förfäkta, Endast det fall, att Frankrike 

 trädde fram på stridsplatsen, kunde möjligen beröra dess ära 

 derhän att äfven det ryckte fram. 



Om Frankrikes varma sympatier för en konstitutions- 

 förändring i Sverige var Gustaf III förvissad. Fik- att 

 emellertid med säkerhet veta., hvad han från dess sida hade 

 att påräkna för en våldsam sådan, meddelade han den 20 

 maj sin stora plan åt franske ambassadören i Stockholm, 

 Vergennes. Trogen sina instruktioner och äfven sin naturs 





