■ ■ 



32 



uppdragit korrespondausens förande) ingen arman kommer 

 att erhålla kunskap om livad i dessa ärenden förelöpa kan". 

 Alla vigtigare depescher skulle sändas direkt till konungen 

 sjelf, till kanslipresidenten det. som kunde hänföras under 

 „le coulaut des affaires". 



I sjelfva verket utvecklade Gustaf i III samråd med, of- 

 tast ledd af sin lugne, smidige, klarsynte kanslipresident, 

 en driftig, diplomatisk verksamhet. Förutom denne var 

 egentligen blott hans broder Carl Fr. Scheffer invigd i den 

 svenska utrikes politiken och delvis riksrådet Falkenberg, 

 som då II. Scheffer i november och december följde Gustaf 

 III på hans eriksgata förestod hans kansli. Om än en lycklig 

 följd häraf var, att utrikes politikens hemligheter blefvo bättre 

 skyddade än förr varit fallet, måste man dock gifva det 

 franska sändebudet rätt i hans beklagande, att Gustaf III 

 från det diplomatiska området uteslöt män sådana som Fer- 

 sen. En ansvarsfull uppgift hade under den kritiska tiden 

 1772— 1773 de män, hvilka då ägde att i utlandet vara den 

 svenska regeringens organ och stöd. 



Den vigtigaste posten intog bland dem grefve Gustaf 

 FJtilip Creutg, Sveriges sändebud vid franska hofvet. Sin 

 konungs gunstling och förtrogne, var han fullt invigd i alla 

 dennes planer, såvidt han icke höll dem helt och hållet för 

 sig. Fint bildad, skald och en fullt acklimatiserad fransk 

 hofman, hade han ock under den långa tid från 1766 han 

 varit anstäld vid Ludvig XV:s liof i hög grad förvärfvat 

 dennes ynnest och stod älven på den vänskapligaste fot med 

 d'Aiguillon. Utan att i synnerlig grad äga ett diplomatiskt 

 snille, ägde han sådana talanger och egnade sig under sä- 

 dana förhållanden samt tack vare sin affärsvana och de all- 

 männa sympatier han vunnit, synnerligt väl att bilda en för- 

 medlingslänk i Frankrike och Sveriges förbindelser. Pa en 



