34 



med sin regerings fulla förtroende invigd i dess politik, — 

 hvilket Eibbing icke var, — hade varit så högeligen af nö- 

 den. Sjelf uttalade Eibbing redan i september och upprepade 

 i februari följande år för kanslipresidenten sin önskan att ut- 

 byta sin post mot någon landshöfdingetjenst blott den vore 

 förenad med förmonliga inkomster; 1 detta vilk or var en nöd- 

 vändighet med hänsyn till Eibbings affärer, hvilka voro mer 

 ruinerade, än det kunde anses med ett sändebuds ställning 

 förenligt. 2 Kommissionssekreterare var Georg v. Kwminu, 

 som, rojalist sedan gammalt, åtnjöt Ulrik Scheffers för- 

 troende. Med honom underhölls en korrespondans, den der 

 erinrade om Ludvig XV:s „secret du Eoi". Trots sina be- 

 gränsade tillgångar underhöll han egna kunskapare, delvis 

 landsmän, samt hade vetat skaffa sig andra förbindelser 

 än Eibbings och kunde derför insända till Stockholm rap- 

 porter af värde. Med sin chef stod han i ett ganska spändt 

 förhållande, hvarför ock Eibbing af kanslipresidenten er- 



1 C. Eibbing' till riksrådet F. Eibbing d. 18 / 9 1772 (Gust. Papp- 

 ren). — D. s. till U. Scheffer d. 13 / 2 1773. 



2 Hans fordringsägare klagade ända upp till högsta domstolen. 

 Se t. ex. kanslikollegii protokoll d. %, "/„ 1772, d. 15 / ä och 21 / 4 1773. 

 Sjelf beklagade Eibbing sig öfver att han icke under fem års tid 

 erhållit de i lag stadgade 1,000 rubels extra utgiftsmedlen och icke 

 heller den årliga löneförhöjning, som gafs andra i Petersburg vi- 

 stande ministrar. (Eibbing till Kongl. Maj:t d. ä /o 1772.) En vigti- 

 gare orsak till hans dåliga ekonomi torde emellertid hans kommis- 

 sionssekreterare antyda, då han skrifver: „Jag har aldrig velat böja 

 mina knän för Baal och Astaroth och är kanske den enda härstädes, 

 som sådant med rent samvete säkert bekänna töres". (Bref till U.. 

 Scheffer d. 7 / 10 1772.) Senare ansåg också J. F. v. Nolcken, att Eib- 

 bing, om han finge någon större summa för likvidering af sina skulder 

 behöfde en förmyndare, emedan den i annat fall blefve „fruktlös u . (v. 

 Nolcken till Scheffer d. 7 / 6 1773.) 



