35 



höll ett varnande klander. De Iranske och spanske sände- 

 buden gafvo v. Kiörning de goda vitsord det trodde sig böra 

 ullbakahalla beträffande hans förman, med hvilken de ock 

 !cke nnderhöllo någon nämvärd: förbindelse, så högeligen 

 •msklig en sådan än hade varit, om Sverige i Petersburg 

 ägt en annan representant. * 



Afven i Berlin lemnade den svenska legationen åtskil- 

 ligt att önska. Icke så, som om det brustit envoyén derstä- 

 ,[ es sedan 1700, generalmajor frih. O. J. Zöge von Man- 

 teuffel nit och god vilja. Tvärtom fick han härför af sin 

 iegering mottaga erkännande ocli af denna anledning be- 

 svarades ock hans upprepade böner om förhöj dt gage med 

 vänliga ord, — till dess slutligen sent omsider en obetydlig 

 Ratifikation lättade hans skuldbörda. Men han ägde icke, 

 dessutom sjuklig och giktbruten, den spioneriförmåga, som 

 särskilt vid Fredrik ILs hof varit af nöden, och han kunde 

 uerfor endast lifligt beklaga sig öfver „den obeskrifliga se- 

 a *et, med hvilken alt här tracteras, men isynnerhet öfver 

 omöjligheten att kunna penetrera den samma". 2 Ej heller 

 ,( g'de lian den förmåga eller det anseende såsom diplomat, 

 a tt honom ombetrots någon mera aktiv rol i utredandet af 

 Fredrik ILs förhållande till Gustaf III. Han förblef städse 

 P& sidan om det samma, f 



Hos Sveriges tredje granne, i Köpenhamn, stod sedan 



'61 som dess utpost gemmajor, baron J. W. Sprengtporten. 



eu hendtliga spänningen mellan de två befryndade skandina- 



Mska konungahusen, samt omkastningarna vid det danska hof- 



1 v. Jfolcken till U. Scheffer, d. 3 % 1773 



2 Dep. till Kongl. Maj:t d. >«/, 1772. 



Af hans skrifvelser till Gustaf III under september — decem- 

 ber 1772 äro 9 st. tryckta i H. II., II. Äfven de äro ofullständiga. 





