37 



rummet för sin broder och företrädare, Gustaf. Denne, som 

 1770 utnäruts till president i kommersekollegiet och äfven 

 vid sin broders ackreditering återlemnat sitt kreditiv samt 

 derigenom tvangs att i november s. å. taga ett officielt afsked 

 af divan, stannade nämligen kvar sin broder till bistånd under 

 den kritiska tid, som den svenska statshvälfningen lät förutse. 

 Hvardera voro de verksamme och skicklige män. Gustaf Cel- 

 sing hade dessutom under en ovanligt lång tjenstgöring i Kon- 

 stantinopel förvärfvat en synnerligt värdefull kännedom af 

 personer och förhållanden derstädes och förstod att låta sina 

 or d hos den turkiska regeringen framläggas med en viss ef- 

 fekt. Han liksom hans broder stodo på den förtroligaste fot 

 med det franska sändebudet i Konstantinopel, S:t Priest; 

 deras uttalanden voro ofta frukten af gemensam öfverlägg- 

 ning. 



Mindre betydande voro de befattningar kammarherre 

 baron Bengt Sparre i Madrid och baron Carl Johan Creutz 

 i Haag hade att fylla. 



Sådan var den kår af svenske diplomater, som under 

 aren 1772 och 1773 vid främmande hof stod på post för 

 sitt lands intressen. Såsom synes, var bland dem flertalet 

 dugande, några t. o. m. skicklige män. 



Andra organ för det svenska kabinettets förbindelser 

 ffl ed utlandets regeringar voro dessas representanter vid det 

 svenska hofvet, 



Främst bland dem stod naturligen den franske ambas- 

 sadören Charles Xavier de Venjennes. Hans utnämning till 

 denna post hade, såsom redan nämts, icke öfverensstämt med 

 Gustaf IILs önskningar, liksom ock hans lugna, försigtiga, stun- 

 dom t. o. m. öfverdrifvet betänksamma natur föga harmo- 

 nierade med Gustaf IILs. Detta var anledningen, hvarför 

 han icke gaf förberedelserna till statshvälfningen alt det un- 



