88 



derstöd det i hans makt stod och hvarför han efter den 

 samma så lätt föll i misströstan för situationens utveckling. 

 Han framstår alltid som icke en framåtdrifvande utan en 

 tillbakahållande kraft vid sidan af Gustaf III. Skarpsynthet 

 och drift kunde icke nekas honom och den förra egenskapen 

 lät honom hos Gustaf III se och äfven för sitt hof framhålla 

 dennes brister klarare än då ännu de fieste. Han klandrade 

 ock, att Gustaf III för litet beaktade Ferseu, för mycket 

 bröderne Scheffer. I alt detta ligger förklaringen, hvarför 

 Vergennes aldrig vann Gustaf HLs personliga sympatier, 

 och sjelf stundom uttalade missnöje öfver sin ställning, om 

 han än såsom Frankrikes representant städse behandlades 

 med tillbörlig aktning. Hans sekreterare Chrétien, far 

 och son, voro män med sin monarks förtroende och invigde 

 i den hemliga korrespoudans denne genom hertigen af Bro- 

 glie underhöll äfven med Vergenues. 1 Det spanska sände- 

 budet Lacy var en erfaren och intresserad diplomat, nära 

 förbunden med Vergennes. Han förflyttades kort efter 

 statshvälfningen till Petersburg, för att understöda det sände- 

 bud Frankrike samtidigt ditsändt. Hans efterträdare Deli- 

 tala spelade en mer underordnad rol såsom den franska am- 

 bassadörens drabant. 



De skarpaste motståndarene bland sina kolleger hade 

 Vergennes naturligen haft i Rysslands och Englands sände- 

 bud, sekunderade af Danmarks. Ivan Andreijewitsch Öster- 

 man hade, sedan han 1760 utnämts till rysk minister i 

 Stockholm, bland dem fört högsta ordet och gjorde det äf- 

 ven efter revolutionen, så djupt den än i början nedslog 

 hans mod, isynnerhet till dess hans furstinna den oaktadt 

 förklarade sig uppskatta hans förtjenster. Uti synnerligt 

 .. jj. 



1 Boutaric: Oorrespondancc secréte inédite de Louis XV, II, 38i. 



