41 





III. 



Från första stund hade Gustaf III i ett afseende för 

 sig klar den ståndpunkt han mot utlandet borde intaga och 

 hvilken han sedan ock, häri ifrigt uppmuntrad af Frankrike, 1 

 under hela den på statshvälfningen följande krisen iakttog. 

 Han uttalade den redan genom de skrifvelser, i för öfrigt 

 skickligt varierade tonarter, hvarmed han omedelbart efter 

 konstitutionsförändringen skyndade att underrätta utlandets 

 suveräner om den samma: nämda statshvälfning vore en 

 Sveriges inre „ hemsak", med hvilken ingen främmande makt 

 ägde befatta sig. Äfven de svenska legationerna underrät- 

 tades omedelbart efter revolutionen om Gustaf IILs vilja i 

 denna punkt. 2 De förbjödos att någonsin „ministeriellement'-' 

 mlåta sig i diskussion om statshvälfningen och de förändrin- 

 gar den 'svenska konstitutionen undergått. Deremot skulle 

 de i^ke försumma något tillfälle att ,, såsom af sig sjelfve'- 

 s Pi'ida en riktig uppfattning af revolutionen, skingra ryktena, 

 atf . det var den gamla, oinskränkta suveräniteten, som in- 

 fijrts, — hvilka rykten man i början trodde eller åtminstone 

 , föregaf sig tro vid ryska, preussiska, engelska och österri- 



1 D'Aiguillon till Vergennes d. >•/, 1772. 



2 Kanslikollegii cirkulär d. **[,. Seheffer till Eibbing d. k /iöi 

 till Zögo von Manteuffol d. 18 / 9 , 22 /„ 2 7 9 , 29 /o och «/,„; till Barck d. 

 'V. och ty, 1772. (II. H., IT, 347 och 349.) 



