43 





med Frankrike samt närmat sig Byssland och Preussen. Vå- 

 dan af, att sist nämda makt ytterligare utvidgade sig och 

 Sverige utestängdes från Tyska riket, syntes dock vara tyd- 

 lig nog för att det läte sig förmås att motsätta sig ett för- 

 sök härtill. — Under ett dylikt sakernas läge borde Frank- 

 rike icke spara på bemödanden att främst i London och 

 Wien försvara Sveriges sak, framhållande dess fredlighet. 

 orättvisan af ett angrepp på det samma och de vidsträckta 

 'öljder ett sådant säkerligen komme att draga efter sig. 



Men skulle det visa sig. att Preussen och Eyssland 

 samt, trots dess fredliga försäkringar, äfveu Danmark vore 

 beslutna att öfvergå till angrepp, måste mera verksamma 

 skyddsåtgärder vidtagas. Det återstode då blott att ägga 

 turkarne till fortsättande af kriget med Eyssland. att ge- 

 11 °'n Maria Theresia och furst Kaunitz, på hvars goda 

 dispositioner Gustaf III räknade, söka bryta Österrikes 

 förbindelse med Preussen och till dess motarbetande upplifva 

 tle polska konfederationerna, att inom Tyska riket väcka 

 nender ,,emot de Makter, som endast rådfråga sin ärelyst- 

 nad och som endast söka att underkufva sina grannar, den 

 e na efter den andra", att slutligen utverka Frankrikes aktiva 

 u PPträdande på krigsskådeplatsen. 



Denna framställning af Sveriges politiska ställning och 

 dess fordringar, dat. d. 17 sept., tillsändes grefve Greutz 

 Med uppmaning att öfver Sveriges hela belägenhet ingå med 

 d'Aigui]] on n j den närmaste ocli förtroligaste öfverläggning". 

 Ty till denne satte Gustaf 111 sitt „ oinskränkta förtroende", 

 iiksoni Ludvig XV var „den monark, på hvars vänskap och 

 ta nkesätt han förnämligast räknade". l Samtidigt afgick 

 fc iU denne ett bref frän Gustaf III, i hvilket han bönföll om 



1 Depeschen tryckt i II IL, IV, 280. 





