46 



Gustaf önskade, så litet han än ville låta sig rub- 

 bas i sin hållning-, rörande detta bref, nian kunde säga ulti- 

 matum, inhemta den gamle J. A. von Höpkens tanke och 

 visade honom d. 20 sept. det samma. Dagen derpå gaf 

 denne sitt svar. Han trodde, att det lag mycken atfektation 

 i det vreda talet, som konungen af Preussen, ännu okunnig 

 om Katarinas tänkesätt, förde, att denne låtsade beroende 

 af Ryssland och talade dess språk, för att äfven härigenom 

 underlätta arronderingen af sin stat på polska sidan, att 

 brefvet endast med hänsyn härtill under milda uttryck var 

 allvarsamt till innehållet. Han trodde med ett ord: ,,que la 

 politique du Eoi Votre Onde y a eu plus de part que so» 

 coeur ... il est plus aisé d'en recourir å, des termes plus 

 amiables". 



I egenskap af ,,un vieux radoteur" sände han tillika 

 ett förslag till det kraftiga, ädla svar till Fredrik II, livil- 

 ket konungen ock med tacksamhet använde. l 



Samtidigt lät Gustaf III sin kanslipresident uppsätta 

 en kritik af den hemliga artikeln rörande Sverige i Katarinas och 

 Fredriks fördrag af 1769, hvilken den preussiske monarken 

 tillsändt Lovisa Ulrika. Scheffer visar der, att ett slikt för- 

 drag kunde byggas blott på maximer, „föga grundade på den 

 allmänt antaga folkrätten", och på principer, „som hota alla, 

 europeiska staters sjelfstäudighet och trygghet". Han ådaga- 

 lägger sedan punkt för punkt, att statshvälfningen icke med- 

 fört någon förändring, som blifvit förutsedd såsom „casus 

 foederis", — undantagande, att konungen fått rättigheten 

 att sammankalla ständerna och utnämna ämbetsmän, en så, 

 blygsam, naturlig makt, att sjelfve ståthållaren i Holland 



1 Brefvet, tryckt i Gustaf III:s saml. skrifter, IV, 78, visar 

 vid jämförelse med Höpkens projekt, åtskilliga förändringar enl. för- 

 slag af C. F. Scheffer. 



