57 



ri a Theresias vän och förtrogne, antydde, att revolutionen, 

 ö *Ver hvilken han uttalade sitt hofs lifliga glädje, kunde 

 vå lla ett uppskof i afslutandet af den rysk-turkiska freden, 

 halkade d'Aiguillon förbi denna ömtåliga punkt med en 

 kompliment öfver den fördel wiener-hofvet deraf skulle skörda. i 

 ^'Aiguillon gjorde, såsom han sjelf sade, alt „lor att impo- 

 lle i'a på de makter, hvilka ville trakassera Sverige". Re- 

 sultatet af sina bemödanden och Sveriges utsigter att i 

 lugn befästa sitt nya statsskick skådade han i den hopp- 

 fullaste dager och framstälde den äfven på detta sätt i 

 Stockholm. 



Då d'Aiguillon uppmanade Gustaf III till fasthet su- 

 s °ui „det enda medlet att återställa lugnet i sin stat, att 

 u Pprätthålla sin auktoritet samt göra sig aktad och ansedd 

 i Europa", trodde han sig derför kunna till honom rikta rå- 

 c l e t: „Qu*il ne sinquiéte pas de ses voisins, nous les conti- 

 eudrons. Cest notre affaire. Mais la sienne est de conte- 

 % ses sujets et il n'y réussira surtout dans ces commence- 

 JUents que par la fermeté la plus soutenue et la plus in- 

 é t>ranlable." 2 



Hvad d'Aiguillon genom detta och dylika uttalanden 

 afe åg var att ingifva Gustaf III mod och framför alt lugn. 

 Br ådskande ostentativa rustningar, om ock i defensiv afsigt, 

 0c u ett utmanande språk emot utlandet voro hvad den fran- 

 ske utrikesministern framför alt ville förekomma i Sverige. 

 En önskan om passivitet ingick ingalunda i hans program. 



1 Ci-cntz till Gustaf III d. "/„ 1772. (H. H., III, 272.) Kaumer: 

 Bei träge, IV, 557. 



2 I>'Aiguillon till Vergennes d. 10 /„ 1772. 



