Af synnerlig vigt för framgången af den fransk-sven- 

 ska aktionsplanen var den hållning Österrike komme att 

 intaga. 



Något eget intresse vid den svenska statshvälfuingen. 

 vare sig för eller mot. ägde denna makt visserligen icke. 

 Men a andra sidan låg det ingalunda inom dess program 

 att se Preussen och Byssland af denna händelse taga sig 

 anledning till nya arronderingar. I detta afseende ägde Öster- 

 rike genom den garanti för Svenska Pommerns bevarande 

 ;, t Sverige, hvilken det jämte Frankrike iklädt sig genom 

 fördraget i Oliva af år 1757 samt fredsslutet i Huberts- 

 burg 176:], t, o. in. en förpligtelse att inskrida. Men högst 

 tvifvelaktigt var det, om Österrike skulle på något mer 

 energiskt sätt opponera sig emot sina grannars anslag. 

 Skulle verkligen Österrike förmå sig härtill eller skulle det 

 icke fastmer h. o. h. å sido sätta sin allians med Frankrike? 

 Svaret på denna fråga lät sig icke förutse. Sä mycket 

 mindre, som wiener-hofvets allmänna hållning var oklar, 

 boende pä den allmänt bekanta stridighet i åsigter, hvil- 

 ken rådde inom regenthuset. Maria Theresia hade aldrig 

 kunnat öfvervinna sin djupa motvilja för Fredrik; någon sym- 

 pati hade icke heller den ryska kejsarinnan kunnat tillvinna 

 ,,si 8' hos henne. Med sitt hjerta hängde hon vid Frankrike 

 ° cu uppriktigt var hennes beklagande, att denna makt vi- 

 lade sig s §, likgiltig- för att bevara sin österrikiska allians, 

 *årskildt genom att i Wien låta sig, trots hennes protester, före- 

 trädas af den oduglige, sedeslöse kardinalen, furst de Rohan. ! 

 ■Henn es son deremot hade sedan sitt inträde i regeringen 

 städse alt mera närmat sig den rysk-preussiska koalitionen. 



De Broglie: Secret du Eoi, 11, 3g2, 



