67 



meut tagne, att K. M:t derigenom ej komprometteras: att 

 Wienska Hofvet ej måtte tro, det K. M:t derigenom förbin- 

 des till en alltför stor erkänsla". Grefve Bark uppmana- 

 des i öfrigt att träda i intim förbindelse med den franske 

 ambassadören. 1 Så skedde äfven. 



Det var naturligt, att grefve Bark i de underhand- 

 lingar vid wiener-hofvet, livartill den svenska statshvälfnin- 

 gen gaf uppslaget, skulle träda i skuggan för sin franske 

 kollega. Visserligen fick lian af Maria Theresia och Joseph 

 II mottaga försäkringar om deras sympatier och beundran 

 W den svenske konungen. Kejsaren ,,était charmé d ; avoir 

 un camarade comme le Roi de Suéde". Maria Theresia sade 

 s ig t. o. m. länge hafva önskat den genomförda statshvälf- 

 uingen och sände Gustaf III ett svarsbref, som enligt Schef- 

 fers ord var ,, vänligt, men ingenting mera". Det gaf ock 

 uttryck åt hennes bekymmer för Sveriges säkerhet. Munt- 

 Hgen och ännu tydligare framstälde kejsaren dem för Bark. 

 Ett bifall, sådant som det, med hvilket svenska statshvälf- 

 oiagen mottagits, var, sade han, lätt att vinna, „lors- 

 y.u'on avait des troupes et du canon braqué"; den hade 

 kommit synnerligen lägligt för Turkiet; hvar och en, som 

 kände Katarina ILs sinnelag och .,sou esprit de domination", 

 Måste befara, det hon icke lemnade Sverige i ro, synnerli- 

 gen som hon förmente sig hafva en traktatsmässig rättighet 

 a tt sörja för regeringssättets art i detta land. 2 



Men i några förtroligare öfverläggningar med det 

 svenska sändebudet ingick icke det österrikiska hofvet. 

 Grefve Bark gjorde heller inga bemödanden härför, utan 

 afstod gerna ordet åt furst Bohan, nöjande sig med rolen 



1 Scheffer till Bark den 8 / 8 , *}'„ och 23 ,',»- (H. H. II, 347 o. ff.) 



2 Bark till Scheffer den *f M 1772. (H. H. II, 299 o. ff.) 



