71 



Wötos emellertid den 5 sept. Hvad till en sådan ut- 

 gång- mycket bidragit, var icke blott det hånande ötVermod. 

 hvarmed Bysslands representant, grefve Orlov, frarastälde 

 dess fordringar och den afsigtliga ljumhet, hvarmed 

 Preussens och Österrikes fredsmäklare, Zegelin och Thu- 

 gtit, skött sitt uppdrag. Härtill hade ock medverkat de 

 uppmuntringar till Turkiet, på hvilka det franska sändebu- 

 det 8:t Priest icke sparat, framhållande, att Eyssland icke 

 ägde krafter nog för en längre kampanj, utan genom en 

 sådan tvunges att sänka sina anspråk. Häri sekunderades 

 öau i stillhet af Sveriges sändebud. 



Knapt hade det rysk-turkiska kriget sålunda ånyo ta- 

 git fart, innan det glada budskapet om den svenska stats- 

 hvälfningen anlände till Konstantinopel. Gustaf III hade. 

 såsom ofvan framhållits, mycket väl insett, att hans stats- 

 hvälfniug skulle ställas i samband med det turkiska kriget, 

 °ch med råttet, såvidt det senare gynnat hans företag. Men 

 1 hvilken män han borde gifva näring åt eller kanske t. o. 

 141 • förverkliga de förhoppningar hans statshvälfning helt 

 naturligt skulle väcka hos Porten om ett svenskt förbund 

 mot Eyssland, det berodde h. o. h. pä det läge. i hvilket 

 den samma skulle försätta honom gentemot utlandet. Då 

 hans ställning ännu var fullkomligt oklar och han framför 

 a tt måste akta sig att genom en oförsigtighet öka sina 

 § r annars missnöje, måste han derför hålla tillbaka hvarje 

 komprometterande löfte till Porten, på samma gäng han 

 Vl Ue bibehålla dess goda tanke om hans intentioner. Den 

 "'struktion, som Schelfer d. 2 okt. tillsände G. Celsing, var 

 affattad med detta dubbla syfte för ögonen. Efter en skild- 

 rin g af Gustaf IILs ställning, såsom inom riket alt mer 

 )e fäst, men något oroad af Eyssland, af Danmark och isyn- 

 nerhet af Preussen, yttrar kanslipresidenten : 



