73 



*%B lät ock förstå, att en svensk diversion vore medlet att 

 bekomma ett annars nästan oundvikligt fredsslut med. 

 %ssland. 1 



Oelsingarne erkände visserligen, att det turkiska liofvet 

 var föga pålitligt, — en uppfattning, som delades äfven i 

 Stockholm. 2 Men de liemstälde dock till sin regering, huru- 

 vida ej klokheten kräfde ..någon kraftig uppmuntran och hopp 

 " m tillstundande diversion i närvarande ciitiska moment". 

 1)e ansågo ..det farligt i denna moment ett sådant hopp all- 

 deles betaga" och ville ,,i brist af annan utväg heldre ad 

 r eferendum mottaga propositioner och en formelig reklama- 

 tlo ii. än genom undanflygter befrämja ett förhastadt fredsslut". ;i 

 Omöjligheten att mellan Stockholm och Konstantinopel 

 vexla frågor och svar med Önskvärd snabbhet. — - posten, som 

 gick öfver Wien, fordrade omkring sex veckor, — hänvisade 

 eu svenska legationen att väsentligen handla efter bästa 

 tw stånd på eget ansvar. Celsingarne sågo sig motarbetade af 

 ■ engelske och preussiske gesandterne; 4 de visste, huru böjde 

 -^is Effendi och sultanen sjelf voro för ett fredsslut, hvilket 

 iiirre ansägo liktydigt med signalen till ett ryskt angrepp 

 P ft deras fädernesland. Under sådana omständigheter tve- 

 *ade de icke att underhålla Portens förhoppningar om svenskt 

 " Js tancl. Gustaf Gelsing lät Muradgea berätta, att han rap- 

 porterat till sitt hof om Eeis Effendis diversionsförslag och 

 "lian i anseende till omständigheterna på stället och Kongl. 

 a J : ts vanliga böjelse för Porten gjorde sig godt hopp, ehuru- 

 han i väntan pä ordres ej ville liasardera någon positif 



&• Celsing- till kanslipr. r '7 10 ir<2. 

 Se t. ex. Scheffers dop. till U- Celsing 22 /J 

 «. Celsings dep. till kanslipr. "j lt 1772. 

 4 &• Gelsing- till kanslipr. "/,, och 3 /« m2 - 



1773. 



