78 



ntlofvade lijelp till Sverige berodde pä en garanti af dess 

 författning. Ty en garanti för tycktes gifva rättighet till 

 en garanti emot. ] Denna uppfattning delade ock det sven- 

 ska kabinettet. 2 Det lät det nämda förslaget i all stillhet 

 falla. Men det lät ock aret 1772 gå till ända utan att forma 

 sig att gå uppmaningarna från Konstantinopel till mötes och 

 på något mera positivt sätt försäkra sig om Portens förbund. 



Ett samarbete mellan den franska och svenska diplo- 

 matin, såsom vid ofvan nämda hof. ägde icke rum i Berlin 

 och Petersburg. 



Med Fredrik II underhöll franska hofvet öfver hufvud 

 en mycket knapp förbindelse. Det hade uppgifvit all tanke 

 på att kunna inverka på Hans Preussiska Maj:t och Fred- 

 rik II å sin sida hade ingen anledning att lyssna till Frank- 

 rike. Det franska sändebudet i Berlin, de Pons, som d. i 

 juni 1772 anländt dit. synes ock der haft en ganska be- 

 gränsad verksamhet. Det samma var särskildt efter den 

 svenska revolutionen händelsen med baron Zöge von Maöj 

 teuffel. För hvardera liksom för deras resp. hof var ocl) 

 förblef Fredrik ILs politik en ogenomtränglig hemlighet. 



Emellertid följde d'Aiguillon med intresse den diplo- 

 matiska duell, hvilken Fredrik II inledt med Gustaf III 

 Han tröttnade icke att uppmana den senare, att bevara „en 

 oöfvervinnelig fermeté och ståndaktighet", men tillika lug» 

 och försigtighet. Han bemödade sig ock att gifva möjligast 

 lugnande tydning åt Fredrik ILs hållning. Med sitt ho- 



1 U. och Gr. Celsing den 3 /, a ocli 1T / 12 1772. 

 - Den tystnad, med hvilket det nämda förslaget förbigås i alla 

 de depescher, som i koncept finnas bevarade, är ett bevis härpå. 



