82 





V. 







Medan de svenska och franska hofven uppbjödo sina 

 krafter för att åt Sverige bevara dess nya statsform, ägde de 

 häri en medarbetare der de minst anade det, — i Fredrik II. 

 Näppeligen för någon, Bysslands kejsarinna möjli- 

 gen undantagen, kom budskapet om Gustaf IILs stats- 

 hvälfning olägligare och personligt obehagligare än för 

 konungen af Preussen. 



Hans ställning efter afslutandet af det polska delnings- 

 fördraget har ofvan i korthet tecknats. Det har dervid 

 framträdt, huru oafvisligen nödvändigt det för honom var 

 att närmast efter detta mästaredrag af en macchiavellisk 

 politik i största möjliga obemärkthet få sätta sig i be- 

 sittning af de landvinningar han tilldelat sig. Det gälde 

 för honom att så litet som möjligt låta tala om sig i Eu- 

 ropa. Nu öppnade plötsligen den svenska statshvälfningen 

 ett oväntadt perspektiv af vidt gående diplomatiska, kanske 

 äfven krigiska förveckliugar. 



Det var derjämte för honom enskildt, det adertonde 

 seklets mest skarpsynte diplomat, ett försmädligt nederlag 

 att, trots de upprepade varningar han mottagit, se sig förd 

 bakom ljuset af sin brorson, en nybörjare. Det var derför 

 med oförstäld förtrytelse han, — det var under en färd i 

 Schlesien vid Wenig Mohrau, — den 30 ang. mottog den 

 oro väckande revolutionsnyheten. 1 Hans situation var så 



1 Se bil. n:o 1<). 



