87 



ordres befalts att rätta sitt uppträdande efter Östermans 

 och han ined denne öfverenskommit att iakttaga „une par- 

 faite inactivité", erhöll han sin konungs obetingade god- 

 kännande häraf samt sedan en lång tid framåt — inga nya in- 

 struktioner. Fredrik II gaf honom alt klarare antydnin- 

 gar, att det var ensamt af Ryssland som Sverige hade något 

 att befara, och skref slutligen : „ce changement qui importe 

 Pen å moi et ä mes Etats m'est assez indifférent". 1 Men 

 På varningar till svenska hofvet för alt, som kunde ytter- 

 ligare stöta Ryssland, borde Dönhoff icke spara. 



Men livad Fredrik II icke tillät sin representant vid 

 svenska hofvet, det ville han åstadkomma på det personliga 

 inflytandets väg, medels den brefvexling han i samråd 

 med prins Henrik omedelbart efter erhållen underrättelse 

 om statshvälfningen i Stockholm öppnade med Gustaf III och 

 hans moder, — en brefvexling, hvars sällsynt hänsynslösa, 

 befallande språk han motiverade med en deltagande anför- 

 van dts rätt och pligt till öppenhjertighet. 2 En del af dessa 

 sina bref till och från Gustaf III insände Fredrik II till 

 Katarina, en uppmärksamhet, som hade beräknad verkan 

 på hennes smickersjuka sinne. 



Genast efter mottagandet af Fredrik ILs bref af d. (i 

 sept. till Gustaf III lät hon å sin sida tillställa honom det bref 

 hon af den svenske konungen erhållit och sitt svar derpå 

 samt förklarade genom Panin sin synnerliga fägnad öfver „de 

 kraftiga råd" Fredrik i depeschen af den 4 sept. gifvit. 

 Men ännu funne hon det för tidigt att afgifva den föreslagna 

 deklarationen. Man borde uppskjuta ..exécutionen" till vin- 

 tern. Ty Ryssland måste dessförinnan gifva sina rustningar 

 större fulländning och äfven frigöra sig från särskilda svå- 



1 Fredrik II till Dönhoff d. le / 10 1772. 



2 Se sid. 4(5 och nedan kap. VII. 



