91 



sändebud i Wien, grefve Edelsheim, anmärkande, att man i 

 denna obehagliga händelse åter hade att se ,,une équipée fran- 

 Qaise", och med begäran att med omgående få en detaljerad 

 redogörelse för, huru den vid wiener-hofvet uppfattades. Der 

 y ar man ej fallen för att bilägga Gustaf III några vid- 

 sträcktare planer. Kaunitz bad Edelsheim för sin monark 

 Påpeka, att, derest den svenska revolutionen afsåge en inver- 

 kan på ställningen i Europa, den skulle hafva tidigare ge- 

 nomförts. Den vore en rent inre svensk angelägenhet, der- 

 till en, som erinrade om satsen att ,, mycket synes svårt 

 blott så länge man icke vägar taga itu dermed". Den 

 preussiske gesandten, — hvilken blifvit ålagd att hålla sig 

 1 intim förbindelse med sin ryske kollega, furst Galitzin, 

 r~r visste emellertid kort derpå meddela, att '\viener-kabinet- 

 tet befarade ett ryskt anfall på Sverige och fruktade, att det 

 gåfve uppslaget till ett allmänt krig af oberäkneliga följder, 

 samt att det derför genom sin representant i Petersburg, 

 furst Lobkovitz, med all makt sökte afveckla den kris, hvil- 

 ken den svenska statshvälfuingen inledt. Det var egent- 

 ligen Fredrik II man i Wien skarpast observerade, ty man 

 misstänkte, att han med baktankar på svenska Pommern 

 uppäggade Kyssland mot Sverige. l 



Sådant lät dock Kaunitz icke synas i den öfverlägg- 

 n ing han med Edelsheim hade i slutet af september och hvilken 

 nan bad denne referera för sin monark. Det vore att befara, 

 yttrade Kaunitz, det Eyssland hyste krigiska planer mot Sve- 

 ri ge, så allmänt godkänd och så stadgad än den nya statsfor- 

 men der var och så säkert än dess unge furste kunde, om han 

 an grepes, räkna på Frankrikes och kanske äfven Portens 

 Understöd. Följderna af ett sådant krig vore icke svåra 

 a tt förutse och manade att i tid söka förekomma dess ut- 



Edelsheim till Fredrik II d. 



1772. 



