102 



anstalterna efter hand skulle nedläggas. Gustaf III förutsåg 

 väl, att det krigiska uppträdande han föresatt sig skulle 

 väcka versailler-hofvets missnöje. Det ser ut som om det varit 

 just för att frigöra sig från dess påtryckning, han höll 

 sin plan hemlig till dess den mognat till beslut och han 

 hunnit delgifva den samma sina sändebud i Versailles, Kon- 

 stantinopel. London och Wien, dervid ingalunda fördöljande 

 de allvarsamma påföljder den kunde hafva. Först då un- 

 derrättade han (d. 25 okt.) Vergennes om sin plan. Denne 

 hade emellertid redan fått kännedom om den samma och 

 äfven lofvat d'Aiguillon att afråda Gustaf III från dess 

 verkställande. Huru ifrigt denne äu förtäljde en mängd 

 omständigheter för att bevisa, „que les préparatifs du Dan- 

 nemarc ne pouvaient pas étre révoqués en doute", och in- 

 bjöd Vergennes att vara honom följaktig under »eriksgatan", 

 stannade den franske diplomaten vid sitt ogillande. Detta 

 steg vore, vidhöll Vergennes, förhastadt och kunde medföra 

 vådor från Rysslands och Preussens sida. Ja, möjligt vore 

 t. o. m., att de danska rustningarna anordnats enkom för att 

 förleda Gustaf III till det i fråga satta utmanande företaget. 1 



Denne lät sig emellertid icke påverkas. Dagen derpå 

 underrättade han äfven Österman om sin plan, hvarvid han 

 tillika meddelade honom sin afsigt att uppvakta hans fur- 

 stinna genom en utomordentlig ambassad. 



Rådet beslöt en mängd betydande militära åtgärder 

 och af banken upptogs ett lån på 12 tunnor guld. Till 

 Danmark sändes (den 1 när.) en deklaration, uppsatt 

 af U. Scheffer. 2 I mycket modererade uttryck förkla- 

 rar Gustaf EU, att de danska rustningarna i Norge, hvil- 



1 Vergennes till d'Aiguillon d. 23 / 10 1772. 



2 Deklarationen tryckt i IL H., II, 362. 





Hl 



