103 



tas anledning vore honom obekant, tvunge honom att 

 sörja för sina gränsers försvar, men att han hoppades af 

 danska hofvet få en otvetydig förklaring, att det lifvades af 

 samma uppriktiga fredsönskningar, som Gustaf III sjelf. 



Kort derpå fick Vergennes från sitt hof en ny uppma- 

 ning att främja ett godt förhållande mellan Sverige och 

 Danmark. D'Åiguillon sände honom en egenhändigt upp- 

 satt resumé af sina önskningar beträffande Sveriges poli- 

 tik och betonade ånyo nödvändigheten af att ..Sverige förenade 

 sig med Danmark". Härtill fann d'Åiguillon utsigterna så 

 mycket större, som lian var öfvertygad om, att Danmark ej 

 hyste några, anfallsplaner mot Sverige. * Vergennes sökte 

 derför ännu en gång bringa Gustaf III från hans beslut 

 emot Danmark och tvekade icke att såsom en förklaring af 

 de danska rustningarna framhålla hans egna uppviglings- 

 försök och intriger i Norge. 



Men konungen, som till en början förnekade dessa 

 stämplingar eller åtminstone sin gemenskap med dem, för- 

 klarade sig under bestående förhållanden icke vilja ens höra 

 talas om en förbindelse med denne lömske arffiende och 

 brusade upp i en häftighet, som lade i dagen hela hans 

 djupa motvilja mot Danmark. Vergennes fann sina öf- 

 vertalningsförsök fåfänga. Då han icke ville antaga Gu- 

 staf IILs inbjudning att följa med på hans eriksgata, be- 

 svor han emellertid U. Scheffer att under den samma vaka 

 öfver, att konungen ej toge något steg, som gåfve Danmark 



1 Denna märkeliga skrifvelse, dat. d. M ,„, meddelas af Tegnér, 

 sid. 28-30, i en öfversättning, som likväl ej är fullkomligt noggrann. 

 Så t. ox. bör det heta: punkt 5 . . . „bryta ett förbund, som är helt och 

 hållet till dess fördel, eller . . ."; punkt 7: . . . .,ett upprepande af den, 

 »om han sjelf gjort den 19 augusti". 



