104 



grundade skäl till klagomål, och uppmanade d'Aiguillon att 

 söka förmå Ludvig XV att skrifva till Gustaf III ett var- 

 ningsbref, hvilket säkerligen ej blefve utan verkan. Mån 

 om att ej förlora sin mäktige bundsförvandts goda tanke, 

 hade redan Gustaf III i ett bref till Ludvig XV sökt rätt- 

 färdiga sitt handlingssätt mot Danmark. 1 



Den 7 nov. anträdde Gustaf III sin eriksgata, tagande 

 härvid ett steg, hvars verkningar, stora i hvarje fall, icke 

 kunde med visshet beräknas. Men han hade icke hunnit 

 längre än till Karlstad, då redan danska regeringens d. 9 

 nov. daterade svar på hans deklaration kom honom till hända. 

 Allarmerad öfver Gustaf IILs plötsliga utmaning, försäk- 

 rade konungen af Danmark „de la mauiére la plus solem- 

 nelle et la plus sincere. que tons ses arrangements militai- 

 res et particuliérement ceux en Xorvége . . . n'ont et n'ont 

 jamais eu d'autre but et objet que la sureté de ses propres 

 Etats". a 



Detta uttalande ansågs tillräckligt bindande. Icke 

 utan en känsla af missräkning, gick Gustaf III in på Schef- 

 fers och Vergennes' önskningar: trupperna hemförlofvades ; 

 artilleriet och de regimenten, som voro på marsch mot grän- 

 sen, fmgo befallning att vända om. — Genom ombud och 

 bref vexlades ytterligare mellan svenska och danska hofven 

 artigheter och fredsförsäkringar, och sä slöts i sin början 

 det krigsbuller, hvilket redan varit så hotande. 



Sin eriksgata fortsatte emellertid Gustaf III, vidta- 

 gande derunder en mängd nödiga både administrativa och 

 militära åtgärder. Denna verksamhet och särskildt den till- 

 gifvenhet, hvarmed han af befolkningen hälsades, framhöllos 



1 Brefvet, tryckt i Corresp. inédite, s. 2!!, är dateradt d. 8 /u 

 Jfr. Tegnér, s. 35 och 3(i. 



- Deklarationen tryckt i H. II., II, 364. 





