108 



sigt äfven befullmäktigas till längre gående uppgifter. Utan 

 att sjelf göra några förslag om förnyande af den svensk-ryska 

 alliansen, finge han mottaga sådana från ryskt håll. Han 

 finge äfven understöda den franske ambassadören i dennes öf- 

 riga åtgärder och bland dem tillät sig Gustaf III föreslå, 

 att Frankrike och med det Sverige skulle erbjuda det ryska 

 hofvet sina bona officia till förmedlande af fred med Tur- 

 kiet. Porten, som kände, att det i nämda makter ägde 

 tillgifne vänner, skulle långt hellre antaga deras fredsförmed- 

 ling, än Österrikes och Preussens, och de vilkor, som i detta 

 fall för freden uppstäldes, borde afse att så vidt möjligt 

 närma Eysslands och Österrikes gränser hvarandra, för att 

 derigenom hålla vägen öppen för nya stridigheter mellan 

 dessa makter. Att för öfrigt i största försigtighet misstroende 

 hos Katarina II borde utsås mot hennes allierade, var na- 

 turligt och lämpligen kunde i sådant syfte framhållas, att 

 Preussen och Österrike i den polska delningsfrågan till godo 

 sett sina intressen på bekostnad af Rysslands, hvilket, jämte 

 det allmänna ansvaret för denna affär, fått vidkännas de 

 största uppoffringarna, samt att de icke ville med vapenmakt 

 understöda Kysslands anspråk mot Turkiet och icke heller hos 

 denna makt ägde det inflytande, att de lyckligen kunde 

 lösa sin rol som fredsmäklare. 1 



Det Tar vidsträckta syften Gustaf III sålunda anknöt 

 vid sin plan pä en ambassad till Petersburg. Och han 

 gjorde sig redan på förhand en ganska säker räkning på 

 det goda den samma skulle åstadkomma. Ty han såg i den 

 „en sak, den man med skäl förmodar lärer blifva af ryska 

 Kejsarinnan med mycket nöje upptagen". 2 Österman hade i 



1 Scheffer till Creutz <1. ls / 10 1772. (H. II. IV, 312.) Vergennes till 

 (VAiguillon d. 2 7 10 1772. 



2 U. Scheffer till Ribbing t!. 28 / J0 1772. 



