112 



väckt den lifligaste oro hos Katarina II. Öppenhjertigheten 

 gjorde det för henne till en pligt att meddela, det heliga 

 förpligtelser ålade henne att anse hvarje angrepp på Dan- 

 mark, af hvad art det ock vore, under hvilken förevändning 

 och hvarhelst det än utfördes, såsom ett angrepp på henne 

 sjelf. l 



,,Pa partikulier väg" hade Österman redan meddelat 

 svenska regeringen sitt hofs och sina egna tankar med an- 

 ledning af diversionen mot Norge. Det danska, hofvet, som 

 med fä,gnad sett detta, hade dock icke kunnat förmå honom att 

 direkt och öppet uttala sig: han ansåg tidpunkten härför 

 icke vara lämplig, aldra minst då några föreställningar icke 

 blifvit gjorda med anledning af rustningarna i Finland. 2 



Emellertid anlände ofvan nämda deklaration och efter 

 nugot betänkande öfverräckte han den 18 dec. den samma åt 

 Falkenberg, — hvarvid han, såsom han säger, ..under sken åt 

 partikulier öppenhet" lät denne förstå, „huru naturlig de 

 höga grannarnes attention på denna revolution var". 8 



Först efter jul, då konungen återvändt till Stockholm, 

 mottog det ryska sändebudet lians svar, hvilket förtjente 

 Vergennes' omdöme, att det var „pas moms adroite qu'elle 

 est sage et mesurée". Gustaf III såge i Katarina ILs de- 

 klaration ett nytt bevis på hennes uppriktiga vänskap och 

 ville, för att löna lika med lika, försäkra henne ej blott, att 

 han aldrig hyst några anfallsplaner, men äfven, att han vore 

 beredd att försvara sig mot hvarje angrepp, under hvilken 

 förevändning-, af hvem och hvarhelst det än utfördes. Då 



1 Se bil. n:o 18. 



2 Österman till Panin d. '?/ 88 nov. 1772. 



3 Österman till Panin d. '/is dec. 1772. 



